HJ. THÉEL, AMOEBOCYTER HOS ECHINODERMER. 23 



men som mig veterligen icke af någon upptagits till behand- 

 ling. Huru förhålla sig amoebocy terna inne i kroppshålan, 

 sedan de där differentierats eller ingått syncytiala förbin- 

 delser? Hafva de till långa trådar utdragna bipolära eller 

 multipolara cellerna fixerats i sin nybildade gestalt, eller 

 kunna de återgå till sin ursprungliga enkla form? Kunna 

 plasmodiebildningar i kroppshålan upplösas i sina enkla be- 

 ståndsdelar? Utan att kunna framlägga bevis som stöd för 

 min åsikt, håller jag dock för föga sannolikt att så kan ske, 

 åtminstone i de flesta fall. Dock har jag i min afhandling 

 om Asterias ruhens antydt möjligheten af att amoebocy- 

 terna kunna frigöra sig från de små, isolerade syncytiala 

 »bollarna?>, hvilka så talrikt rotera i detta djurs kroppshåla. 



Då jag nu går att redogöra för de mest i ögonen fal- 

 lande formerna af plasma-amoebocyter, vill jag förutskicka 

 den anmärkningen, att jag därvid endast utgår från mina 

 egna preparat. Jag har ej varit i tillfälle att enligt Ehr- 

 lich's metoder pröfva granula's större eller mindre benägen- 

 het att draga till sig bestämda färgämnen och däraf draga 

 slutsatser rörande amoebocyternas olika egenskaper, deras 

 indelning i arter, varieteter m. m. Genom Fr. WEiDE]srREiGH's 

 skrift »Blutkörperchen und Wanderzellen» 1911 har jag dess- 

 utom bibringats den uppfattningen, att åtminstone beträffande 

 evertebraterna dylika studier för närvarande ej kunna leda 

 till något tillfredsställande resultat. 



I mina preparat framträda plasma-amoebocyterna under 

 en sådan mångfald af formvariteter, att ingen möjlighet fin- 

 nes att i ord eller bild lämna någon närmelsevis exakt redo- 

 görelse för dem. För att emellertid bringa nådon reda i 

 detta virrvarr af former blir det nödvändigt att inordna dem 

 i något slags system, huru konstladt detta än måste blifva. 

 Till grund härför lägger jag hufvudsakligen cellformen men 

 äfven i viss mån strukturen. Alldenstund öfvergångsformer 

 af alla slag anträffas, kan jag ej nog betona, att hela min 

 s. k. indelning är helt och hållet artificiell. 



Typ A. Cellkroppen skiflik, tillplattad, utbredd, af obe- 

 stämd form, ej sällan cirkehimd med föga tydlig omkrets, med 

 eller utan flikliknande, periferiska utskott, med eller utan areolce 

 och vakuoler; kärnan tillplattad, rundad och mätande i regel 

 5 ä 6 a i diameter. 



Den centrala plasman omkring kärnan är hos vissa cel- 



