26 ARKIV FÖR ZOOLOGI. BAND 12. N:0 14. 



skifformig plasma-utvidgning med eller utan areolse eller va- 

 kuoler. Just med anledning af dessa utvidgningar kan man 

 spåra en närmare frändskap mellan så extrema former som 

 den bipolära och den diskoidala A-typen, ty man kan tänka 

 sig, att den hyalina plasman, som begränsat den diskoidala 

 cellens centrala kärna och kornsubstans arbetat sig ut mot 

 de båda ändarna, så att den egentliga cellkroppen blott kom- 

 mit att innesluta kärnan med den omgifvande kornsubstan- 

 sen (eller spongioplasman). 



När de bipolära cellerna bilda fibrillära knippen af med 

 hvarandra parallellt löpande trådar, är det sannolikt, att de 

 åtminstone mot ändarna grena sig och träda i förbindelse 

 med andra celler, något som är att iakttaga hos celler med 

 flera utlöpare. Stundom kan man anteckna rätt betydande 

 afvikelser från det normala hos den bipolära amoebocyten. 

 Ett exempel härpå visar fig. 6 på taflan 6. Den vanliga 

 spolformiga cellkroppen är här likasom uppblåst, högt kon- 

 vex på ena sidan och konkaverad på den andra, innehåller 

 ett antal stora mörkfärgade korn samt visar dessutom den 

 egendomligheten, att fina anastomoserande plasmatrådar ut- 

 sändas från det konvexa partiet. 



Hos den tripolara amoebocyten, som likasom den bipo- 

 lära är mycket allmän, har jag ofta funnit, att ett af pseu- 

 dopodierna, det som utgår från cellkroppens ena långsida, 

 är betydligt kortare än de andra, stundom rudimentärt. 



Beträffande pseudopodiernas förgreningar är att bemärka, 

 att de oftast äro dichotomiska och att i själfva vinkeln en 

 tunn triangulär plasmahinna är utspänd, hvilken, om den 

 är af någon större dimension, är perforerad, d. v. s. försedd 

 med en eller annan areola. Ofta finner man på pseudo- 

 podien en liten plasma-ansvällning af oval form, hvilken 

 sannolikt en gång betecknat trådens slutpunkt. Om tråden 

 utan att grena sig skall utväxa i rät; linje, så bibehåller 

 plasma-ansvällningen sin ovala form och synes endast som 

 en enkel utvidgning af tråden, utmärkande platsen där ny 

 tillväxt skett. Skall däremot en dichotomisk förgrening vid- 

 taga, ombildas ansvällningen till en triangulär hinna, hvars 

 ena vinkel utgör en direkt fortsättning af den ursprungliga 

 tråden, under det att de andra två gifva upphof hvar och 

 en till en sidogren. 



