HJ. THEEL, AMOEBOCYTER HOS ECHINODERMER. 



35 



dopod-utskott af hyalin plasma. I likhet med de hvita kul- 

 cellerna sakna nämligen de bruna trådlika pseudopodier. 

 Textfigur 8 visar en annan amoebocyt, framställd i aderton 

 olika formförändringar, hvilka försiggått likaledes under en 

 mycket kort tidsrymd; här är cellkroppen mycket oregelbun- 

 den, genom att de bruna kulorna hopvis arbeta sig ut mot 

 periferin, h var vid en af smalnande »halsregion» endast sällan 

 gör sig märkbar. Kulorna, hvilka variera betydligt till an- 

 tal och storlek hos hvarje cell, förskjutas oupphörligen ge- 



ijmå^ 



f|f ^M% 



Textfigur 7. 1 = tolf bilder af en och samma lefvande hrun amoebo- 

 cyt, utvisande de förändringar till form och läge, som densamma undergår 

 under några minuter; längd omkring 15 u. ; den ljusa fläcken, som är mer 

 eller mindre centralt belägen, betecknar homogen plasma, fri från bruna 

 kulor. 2 & 3 = en annan hrun kulcell i två olika ögonblick, utvisande 

 den homogena plasmans växlande läge ; hos 3 har den centrala ljusa fläc- 

 ken undanträngts af de bruna kulorna; bilderna 2 och 3 äro ritade efter 

 12 timmars vistelse i mikroskopkammaren, vid vilken tid de ännu voro 

 vid full vigör och i liflig rörelse. Parechinua miliaris. 



nom den omgifvande plasmans rörelser, så att de antingen 

 hopvis pressas ut mot periferin och åstadkomma utbuktnin- 

 gar af densamma eller isolerade likasom rulla utefter peri- 

 ferins hyalina plasma ända in i den tutliknande pseudopo- 

 dien (textf. 9, fig. 2). 



I allmänhet kan man hos hvarje lefvande brun kul- 

 amoebocyt och inemot dess midt iakttaga en rätt stor lju- 

 sare fläck, hvilken man vid första påseendet är böjd för 

 att antaga vara kärnan. Emellertid representerar den en 

 central härd af homogen plasma, hvilken stundom kan för- 

 dunklas eller försvinna, genom att de bruna kulorna hopas 



