38 ARKIV FÖR ZOOLOGI. BAND 12. NIO 14. 



Detta oaktadt är jag förvissad om, att ett ingående studium 

 af just dessa djurs kulamoebocyter borde vara högst frukt- 

 bringande, emedan de visa en så höggradig lifskraft, att i 

 synnerhet de färgade kunna tillbringa ett ellar flera dygn i 

 en mikroskopkammare utan att visa tecken till någon af- 

 mattning i sina lifsyttringar. Emellertid får jag begränsa 

 mig till att endast bekräfta, hvad som redan länge varit 

 kändt, att vi hos de tre djuren i fråga konstant hafva att 

 göra med två färgade amoebocyter: bruna, inkl. röda och 

 purpurfärgade, samt gula mer eller mindre skiftande i grönt. 

 Bägge slagen förete desamma rörelsefenomen som kulamoe- 

 bocyterna hos Parechinus, men i hastigare tempo, och bägge 

 utmärka de sig genom att pseudopodie-tutan utskjuter osed- 

 vanligt långt, hvarigenom man får ett ännu tydligare in- 

 tryck af en »framända» hos cellerna ifråga. 



Textfigurerna 6 och 9 återgifva skäligen naturtroget 

 dessa cellers utseende, hvarför jag endast hänvisar till dem. 

 De gula och hvita kulcellerna 11, 13, 14 och 15 (textf. 6) 

 uppvisa, såsom synes, en eller flera röda kulor bland de 

 gula eller hvita, hvilket väl får anses tyda på en mycket 

 nära släktskap och att, när så påfordras, det ena slaget af 

 celler kan öfvergå i det andra. 



Med all sannolikhet betingas kulornas olika färg af den 

 kemiska sammansättningen af deras innehåll, hvilket borde 

 förutsätta en förmåga hos cellerna att antingen angripa vissa 

 olikartade väfnadselement i degeneration hos värddjuret eller 

 att på olika sätt bearbeta de i cellkroppen indragna partik- 

 larna. Likasom de hvita plasma-amoebocyterna morf ologiskt 

 och fysiologiskt äro skilda från alla kulamoebocyter, så hål- 

 ler jag för troligt, att olika färgade amoebocyter af detta 

 senare slag funktionera på olika sätt. Sålunda har t. ex. 

 CuÉNOT med rätt eller orätt antagit, att de hvita magasinera 

 ägghviteämnen, under det att de bruna och gula omarbeta 

 intagna väfnadsrester eller annat till fett. Men den bruna 

 och gula färgen ger anledning att misstänka, att detta fett- 

 ämne — om det nu verkligen är ett sådant — har en något 

 olika kemisk sammansättning hos bruna och gula celler, d. v. s. 

 att dessa funktionera olika. Förutsatt att detta vore riktigt, 

 så borde däraf följa, att när en hvit kulcell, såsom fig. 14 

 (textf. 6) utvisar, jämte hvita kulor har några bruna eller 

 när en gul kulcell, såsom synes af fig. 11 och 13 på samma 



