ROSENIUS, ORNITHOLOGISKA IAKTTAGELSER I ALGERIET. 5 



terrängen ned till Bordj Saada (28 km.) genomfors på ned- 

 färden till mesta delen under nattens mörker och på hem- 

 färden under sandstorm. Den del af detta område, som kunde 

 något studeras, det närmare Bordj Saada belägna, var rikt 

 bevuxet med Tamarix och Salicorniaceer och, i det sydligaste 

 området, omväxlande med Tamarix, Helianthemum på små 

 upphöjningar i sanden. T soluppgången, då sanden ännu låg 

 orörd i vindstillan, syntes mångenstädes spårstråk af större 

 och mindre skalbaggar, af lärkor, af Pterocles och af öken- 

 räfvar Canis zerdo. Alla dessa spår voro efter ett par tim- 

 mar utplånade. Ökenstenskvättor och ljusa tofslärkor stöttes 

 upp här och där, och vid Ouéd Biskras flodbädd sågos på 

 långa håll sträckande flockar af sandhöns. 



Nedom Bordj Saada vidtager en högplatå, sträckande sig 

 omkring 50 km. till Kefel Dor. Här är marken jemnare, vege- 

 tationen är glesare och mera småtufvig, och sanden Hgger 

 rödgulgrå, småstenig, ofta af vinden samlad i kil form i lä om 

 tufvorna. Växtligheten består mest af Salicorniaceer samt den 

 blågröna om vår Sarothamnus erinrande Retama retam, Heli- 

 anthemufn, Peganiim Harmala och Euphorhior. I det nedre 

 området af vägsträckan öfverväger Retama och Euphorbia, 

 om stå vackert sjögröna mot den blå himlen. I denna terräng 

 uppträda Sarib-buskar, ensamma eller i större grupper. Af 

 karaktärsfåglar hade vi tillfälle iakttaga ökenlöparelärkan, 

 Alcemoyi alaudipes, samt ökenvarfågeln, Lanius excubitor elegans. 

 ökenskvättan uppträdde fortfarande, om ock ej talrikt. 



Nedanför Kefel Dor genomfares på en vägsträcka Saharas 

 mest utpräglade sebkhaformation, de s. k. Chotts, en hafs- 

 depression af mera än 300 km:s utsträckning i väster och 

 öster. Wintertiden betäckta med vatten lära dessa Chotts 

 under våren torrläggas, ehuru de för ögat te sig som vatten- 

 vidder på grund af de i solljuset blåskimrande saltaflagrin- 

 garna. Detta landskap är öfvermåttan enformigt. Den dyiga 

 marken bär, så långt man färdas, samma små kullar med 

 Salicorniaceer. En liten vassrugge kan spira ur gyttjan, ett 

 Phillipcea-stknd kan något bryta mot enformigheten, här och 

 där också några Limoniastrum-husksir, som stå vackert blå- 

 gröna mot allt det olivgrönbruna. Lika enformig som terrängen 

 var, lika liflös tedde den sig i det hela. Endast sällan såg 

 man en ökenskvätta. 



