12 ARKIV FÖR ZOOLOGI. BAND 7. N:0 11. 



samt på systematiska studier grundade framställning i »Be- 

 rajah>> för år 1908. Den här meddelade ungdräkten, som vi- 

 sade sig sammanfalla med rödstjärtarnas, blef af görande för 

 fåglens släktskapsförhållanden. Ett intressant moment låg 

 äfven i Kleinschmidts påvisande af att de hanliga nästungarna 

 af »diademrödstjärten» — såsom Brehm i riktig uppfattning 

 af fågelns släktskapsförhållanden kallat honom — hade djup- 

 svarta vingar med hvit vingspegel analogt med förhållandet 

 hos vissa asiatiska rödstjärtars ungar och analogt med det 

 som unikum uppfattade förhållandet hos svarta rödstjärten. 

 Men ej minst intressant var till sist de i »Berajah» medde- 

 lade parallellbilderna öf ver den ostasiatiska Erithacus auroreus 

 (af Hartert kallad Phoeyiicurus aurorea aurorea), hvilka på ett 

 slående sätt ådagalägga förvandtskapen mellan de båda fågel- 

 typerna. Det enda som talade emot densamma, var det af 

 Kleinschmidt af bildade ägget af E. aurorea, hvilket liknade 

 rödhakarnas. Men detta förlorade sin störande betydelse, då 

 Hartert i sin 1910 utgifna öfversikt öfver den paläark tiska 

 fågelfaunan kunde meddela, att äggen af fågeln variera så, 

 att förutom de af rödhaketypen förekomma helt ljusblå eller 

 nästan hvita såsom hos diademrödstjärten och att boet un- 

 derstundom lägges på marken, i stenhopar eller under liggande 

 träd. Om Kleinschmidt år 1908 haft vetskap härom, hade 

 han måhända icke längre tvekat att inrangera den nordafri- 

 kanska fågeln i en Erithacus auroreus- grup-p. Han föredrog 

 att låta honom representera en egen »Formenkreis». Men 

 han har måhända icke så orätt, då han rörande det af Har- 

 tert år 1902 nybildade släktnamnet Diplootocus (= den som 

 lägger två slags ägg) hvilket icke betecknar något enastående 

 inom rödstjärtarnas grupp, menar att detsamma för mycket 

 aflägsnar fågeln från hans närmaste förvandtskap. 



Ett af mig skjutet J^-exemplar har en totallängd af 128 

 och en vinglängd, (V.), af 68 mm. Iris är mörkt brungrå, 

 näbb och fötter svarta. 



Saxicola hispanica (L.). 



H var helst i trakten kring Batna på öppna släta landet 

 eller vid foten af bergen en ström farit fram och skurit djupt 

 i marken, så att ler- eller grusbrinkar drogo branta längs 

 slingrande raviner, kunde man i början af maj träffa på syn- 



