ROSENIUS, ORNITHOLOGISKA IAKTTAGELSER I ALGERIET. 13 



nerligen skygga och snabbflygande rödgul och hvita skvättor. 

 Efter Harterts uppfattning äro de hittills som skilda arter 

 uppfattade S. stafaziiia och 8. aurita att anse som en och 

 samma varierande art, åt hvilken han gifvit namnet S. hispa- 

 nica hispaniea. Ett af mig den 4 maj vid Batna skjutet $- 

 exemplar har af prof. Koenig ansetts tillhöra formen aurita. 



Saxicola deserti (Temm.). 



Denna skvätta, som synes vara en för öknen anpassad 

 form af S. hispaniea med konstant svart strupe, förekommer 

 talrikt omkring och söder om Biskra. Den syntes oberoende 

 af ökenterrängens växlingar, så att den förekom rätt allmänt 

 bland sandkullarna kring Touggourt på samma gång den 

 kunde iakttagas i sebkha-terrängen vid Ferme Dufour. Men 

 den tycktes dock vara mest hemma på mera fuktig mark och 

 visade sig sålunda särskildt ofta längs Chott Melrir mellan 

 Kefel Dor och Mrayer. I detta ytterst enformiga och Hflösa 

 landskap var fågeln en lika vacker som kärkommen uppen- 

 barelse, när hon satt guppande med stjärten och bugande 

 på de små med Salsolaceer klädda jordkullarna. Den var 

 mindre skygg än den förmodade stamformen norr om öknarna. 

 Då den förföljdes, satte den sig med korta mellanrum än på 

 marken än i toppen af de mindre ökenväxterna, och än i 

 toppen af sarib-buskar, där sådana funnos. 



Saxicola lugens halophila (Tristr.). 



Vid Ferme Dufour sköt jag, den 3 april, ett § -exemplar 

 af denna fågel, men såg ingen hane där. Sådana såg jag vid 

 Fontaine chaude den 8 april och tyckte mig se ett par så- 

 dana på högplatån nedanför Bordj Saada den 11 april. Det 

 för arten typiska landskapet är de salthaltiga bergen sådana 

 de förekomma vid sydranden af Aurésbergen. De lägre berg- 

 kullarna vid Fontaine chaude erbjödo också en för fågeln rätt 

 passande terräng, då särskildt honorna i sin af blekgrått, 

 sandbrunt, svart och hvitt brokiga fjäderdräkt passa väl in 

 i detta landskaps färger, där markens kakifärg har ljusa fält 

 och fläckar af saltkristall. Men äfven hanen i sina starka 

 svart och hvita färger har skyddande likhet dels med det 

 bländhvita saltet, dels med de mörka brottytorna i den sön- 

 derklyftade berggrunden. 



