ROSENIUS, ORNITHOLOGISKA IAKTTAGELSER I ALGERIET. 17 



ett par koltrastar i maquisvegetationen, och den 7 maj sköts 

 ett $-exeEQplar i stenekskog bortom Lambessa. 



De tre fåglar, två J^ och en 5, jag haft tillfälle under- 

 söka, skilja sig vid första påseende från vår vanliga koltrast, 

 men öfverensstämma å andra sidan ej fullt med någon af de 

 af Hartert uppförda subspecies så som de af honom beskrif- 

 vas, något som i sin mån är ägnadt att illustrera den lifliga 

 variation, i hvilken Turdus merula är stadd i sydvästhörnet 

 af den paläarktiska regionen. Hvad måtten angår, samman- 

 falla de med Harterts T. merula mauritanicus. Totallängden, 

 260 mm., är större än det i Naumann för vår koltrast an- 

 gifna maximivärdet, 247 mm. och synes resultera hufvudsak- 

 ligen ur den större stjärtlängden, som utgör 120 — 122 mm., 

 det största måttet för samtliga subspecies inom den sydväst- 

 paläarktiska gruppen. Vinglängden 127 — 129 mm., samman- 

 faller med den hos vår koltrast och med den hos T. m. mau- 

 ritanicus. Tarsens längd utgör 36 mm. 



Det som i öfrigt och i främsta rummet verkar afvikande 

 är näbben och honans färg. Näbben är påfallande lång och 

 kraftig. Medan i Naumann genomsnittslängden uppgifves 

 vara 17 — 20 mm. mäter den å mina exemplar 20 — 22 mm. 

 Största höjden är 8 mm., medan den å af mig mätta exemplar 

 i Malmö museum mäter 6 mm. 



Näbben är hos 5 -exemplaret helt orangegulrödt, något 

 som icke förekommer hos vår vanliga koltrast, men väl hos 

 T. m. mauritanicus liksom ock hos Canarieöarnes T. m. cabrerce. 



Om också hanens färg förefaller något mera djupsvart 

 och glänsande än hos vår koltrast, är dock framförallt honans 

 färg säregen. Allmänna uttrycket är att hon är mörkare än 

 våra koltrasthonor och mera närmar sig han-dräkten. Hon 

 saknar helt den vanliga rostbruna färgen. Ofvansidan går i 

 umbrasvart och undersidan mera i skiffergrått. Bland våra 

 koltrastar händer det, såsom jag erfarit vid studiet af en 

 större skinnsamling i Köpenhamns zoologiska museum, att 

 honfärgen går mera i grått, men detta endast i sällsynta 

 undantagsfall å mycket unga individer. Å mitt exemplar 

 från El Kantara är buken skiffergrå med obetydhg inbland- 

 ning af Ijusbrunt. Bröstets fjädrar ha små svarta skaftfläc- 

 kar, utanför dessa äro de ljust olivbruna och i öfrigt ljust 

 skiffergrå. Strupen är hvit och ljusgrå med rätt bjärt teck- 

 nade svarta fläckar. Hela ofvansidan är dunkelt umbrasvart. 



Arkiv för zoologi. Band 7. N:o 11. 2 



