8 ARKIV FÖR ZOOLOGI. BAND 7. N:0 21. 



mellan bakkroppens 3:dje och 4:de leder, således vid själfva 

 krökningsstället af kroppen. På denna knappt 2 mm. breda 

 larv sträckte sig det ungefär 1 mm. långa ägget öfver krop- 

 pens midtlinje, ungefär lika långt åt båda sidorna. På större 

 larver har jag alltid sedermera funnit det fästadt på sidan 

 om midtlinjen, närmare bukens ena sidokant. 



Inlagd i ett glasrör med Ärteinisia-TÖtter, försökte lar- 

 ven äta af dem, men, som det tycktes, utan framgång. För- 

 modligen voro de rottrådar, som jag vid växtens uppryc- 

 kande ur marken lyckats få med, ej späda nog åt en så ung 

 larv. Bättre lyckades det med inlagda fina gräsrötter. Af 

 dessa åt han under de följande dagarna åtminstone något. 



Ägget tycktes vara synnerligen väl skyddadt på sin plats, 

 ty äfven vid våldsam hopkrökning af kroppen klämdes det 

 ej sönder, och då larven med utsträckt kropp klättrade om- 

 kring bland gräsrötterna, skrapades det ej bort. Det är där- 

 för tydligen starkt fastklibbadt med hela sin undre yta. Syn- 

 nerligen ömtåligt kan det ej vara, då det ej kan undgå att 

 vid larvens rörelser skrapas mot rötterna. 



Enär ägget ännu på 6: te dagen därefter ej hade kläckts, 

 och larven därtill tycktes död, konserverades han. Antag- 

 ligen hade ej ens de fina gräsrötterna varit den lämpliga 

 födan för honom. Med uppfödandet af äldre larver lycka- 

 des det, såsom nedan skall omtalas, bättre. 



5. Då det möjligen kunde misstänkas, att den obenä- 

 genhet, som de under n:r 3 omtalade steklarna visat att an- 

 gripa ollonborrelarverna, kur.nat bero på att dessa varit för 

 stora (omkring 20 mm.), gjordes Vs samma försök med mindre 

 larver. I ett glasrör, i hvilket en knippa fina gräsrötter in- 

 lagts, släpptes ett par i utsträckt tillstånd 12 mm. långa 

 ollonborrelarver samt dessutom en helt liten, blott 5 mm. 

 lång. Larverna klättrade kring bland gräsrötterna. En 

 Tiphia insläpptes och trängde sig fram och tillbaka genom 

 rotknippet, men tycktes förskräckt vid hvarje möte med 

 de större larverna. Den lilla tycktes han knappt märka. 

 Denna blef senare ihjälbiten af de större larverna, som äfven 

 hotade stekeln med sina käkar, då de kände honom tränga 

 förbi mellan rötterna. (Jfr n:r 3 och 7.) 



6. På en med mossa och glest gräs bevuxen fläck sågs 

 Vs en Tiphia gräfva sig ner. Om en stund gräfde jag där 

 med stor försiktighet för att om möjligt gripa stekeln på bar 



