10 ARKIV FÖR ZOOLOGI. BAND 7. NIO 21. 



De under n:r 6 omtalade hemförda larverna, af hvilka 

 den större var 14 — 15 mm. lång, inlades i ett glasrör ofvanpå 

 ett tunt lager af sand, enär det möjligen kunde antagas, att 

 Tiphian genom denna anordning skulle känna sig mera hem- 

 mastadd (jfr n:r 3 och 5). Af utgången att döma tycktes 

 också detta vara fallet. Tiphian insläpptes i röret, och detta 

 lades på ett mörkt ställe under omkring 1 timme. Då det 

 fram togs, låg den större larven utsträckt på o-ggen och gjorde 

 inga andra rörelser, än att han ofta öppnade och slöt sina 

 käkar. På hans buksida satt Tiphia-ägget fästadt pä tvären 

 i ledvecket mellan bakkroppens 4:de och 5:te leder. Det satt 

 på sidan om midtlinjen, närmare bukens kant och tycktes 

 vara fastklibbadt med hela sin undersida. Om en stund bör- 

 jade larven försöka kröka ihop sin kropp, hvilket mycket 

 f()rskräckte stekeln, om han kom i närheten. Stekeln syntes 

 öfverhufvud lika rädd för larven som förufc och undvek honom 

 synbarligen. Den lilla larven såg mycket misshandlad ut, 

 men bar ej något ägg. Möjligen hade den större larven, 

 innan han själf förlamades, bitit sin mindre kamrat, så att 

 denne knappt kunde röra sig. 



Det dröjde ej länge förr än den större larven åter reste 

 sig på benen och började gå omkring med utsträckt kropp. 

 Han försågs med gräsrötter och sågs snart äta på en rot- 

 tråd. Följande dag konserverades han jämte ägget, enär 

 detta dock var det första af Tiphia odisputabelt lagda ägg. 

 som jag dittills iakttagit, och då den goda tillgången på 

 Tiphier på denna plats ingaf förhoppningen, att tillfällen att 

 följa äggets utveckling sedermera skulle yppas. 



8. På en fläck, där under loppet af ett par dagar flera 

 Tiphier med förkärlek uppehållit sig och äfven gjort försök 

 att tränga ner, verkställdes en grundlig uppgräfning af mar- 

 ken för att söka ollonborrelarver. Härvid fann jag det än- 

 damålsenligt att först gräfva en grop af mindre omfång ge- 

 nom sandmyllan ända ner till den rena sanden samt att 

 från denna utgångspunkt utsträcka undersökningen åt alla 

 sidor genom att underminera den af rötter genomväfda sand- 

 myllan, så att stycken däraf störta ner och smulas. Där- 

 igenom undgår man lättare att ofrivilligt skada de ömtåh*ga 

 smärre larverna. 



På denna plats kommo 9 ollonborrelarver i dagen, af 

 hvilka 6 oskadade. Af de 3 återstående, som vid uppgräf- 



