G. ADLERZ, TirHIA EEMORATA FABR. 11 



ningen fått framkroppen mer eller mindre skadad och alla 

 voro mindre larver, bar en i vecket mellan abaomens 2:dra 

 och 3:dje bukleder en nykläckt Tiphia-lB^rv i samma tvär- 

 ställda läge, som ägget brukar intaga, och på sidan om bu- 

 kens midtlinje. Han var knappt 2 mm. lång, tämligen hög 

 och kullrig. Hans hufvud hade uppstått i den mot abdo- 

 mens sidokant vända äggpolen. Hufvudet var ej inborradt i 

 foderlarvens hud. Han konserverades i formalin och blef 

 därvid kvarsittande i sitt läge, i olikhet med dem som 

 Bergsöe haft till undersökning, hvilka konserverats i sprit 

 och lossnat från sitt fäste. 



Alla de uppgräfda oUonborrelarverna träffades på ett 

 djup af 3 — 8 cm. under markytan. Dessutom framgräfdes 

 ur marken på samma plats 2 Tiphier, hvilka infångades och 

 hemfördes jämte oUonborrelarverna. 



9. De 6, under n:r 8 omtalade, oskadade oUonborre- 

 larverna släpptes efter hemkomsten i en större glasburk, till 

 hälften fylld med den på fyndplatsen förekommande sand- 

 myllan jämte däri inblandade växtrötter. 4 af larverna voro 

 större, 18 — 20 mm. i utsträckt tillstånd; de 2 andra hade en 

 längd af omkring 14 mm. 



Sedan larverna fått tid att gräfva sig ner under ytan^ 

 insläpptes Tiphierna, en efter en. Den första föll händelse- 

 vis ner på en fläck, där en af de större larverna gräft sig 

 ner. Stekeln visade sig ögonblickligen intresserad och bör- 

 jade genast tränga sig ner på samma fläck. Sedan insläpp- 

 tes 2 andra Tiphier. Äfven de spårade mycket snart hvar 

 sin larv och hade inom få ögonblick försvunnit under san- 

 dens yta. 



Först efter en timmes förlopp kom den första stekeln 

 upp. Den larv, efter hvilken han gräft, kom då också i 

 dagen, i det att det tunna lagret af täckande sand föll åt 

 sidan, visande larven liggande orörlig på ryggen, medan ste- 

 keln tycktes försöka gräfva bort sanden under honomför att 

 komma honom att sjunka djupare ned. Då emellertid san- 

 den var mycket lös, så att lika mycket som stekeln gräfde 

 bort ständigt flöt till från sidorna, lyckades detta ej. Ste- 

 keln tycktes tröttna på de fruktlösa försöken, ty han gick 

 därifrån och gräfde sig ner på ett annat ställe. Larven bar 

 ej något stekelägg, och kanske var det dagsljuset som af- 



