12 ARKIV FÖR ZOOLOGI. BAND 7. X:0 21. 



skräckt stekeln från att lägga något sådant. Efter en stund 

 reagerade larven genom svaga rörelser vid retning af abdo- 

 men, och efter en timmes förlopp hade han återfått mycket 

 af sin forna rörlighet samt försökte äfven utan yttre påver- 

 kan att krypa. Sedermera kommo ännu 2 andra större lar- 

 ver upp på sandens yta, där de kröpo omkring och stun- 

 dom gjorde försök att gräf\^a sig ner. En föreföll alldeles 

 oskadad, n.edan den andra tycktes röra sig med en viss svå- 

 righet och långa stunder låg stilla på sidan. 



Först följande morgon bortåt kl. 9 kommo Tiphierna upp 

 och började ströfva omkring, utan att bry sig om de på 

 sanden liggande ollonborrelarverna. Steklarna gräfde sig dock 

 snart ner igen. 



10. Frampå eftermiddagen kl. 5 samma dag började det 

 gå lifligare till i glasburken. En Tiphia sågs angripa en af 

 de ofvanpå sanden ännu vistande större larverna och sticka 

 honom i bröstets undersida. Larven blef omedelbart para- 

 lyserad och låg orörlig på ryggen, tämligen rakt utsträckt. 

 Stekeln gräfde bort sanden under larven, som låg helt nära 

 glasburkens vägg. Då från denna sida således ej någon sand 

 flöt till för att fylla gropen, uppstod såsmåningom en in- 

 sänkning, i hvilken stekeln med käkarna sökte draga ner 

 larven så långt som möjligt. Fastän försöket att på detta 

 sätt anordna en håla åt larven pågick länge, blef dock resul- 

 tatet föga tillfredsställande, ty allt fortfarande nådde larvens 

 hufvud upp till ytan. Emellertid företog sig stekeln att med 

 käkarna länge och kraftigt bearbeta larvens bröst mellan 

 2:dra och 3:dje höftparen. Genom denna åtgärd, som på- 

 tagligen åsyftade att klämma den stora bröstgangliemassan, 

 blefvo larvens ben åter orörliga, sedan de under den långa 

 stund, som förflutit efter paralyseringen, börjat återfå någon 

 rörelseförmåga. 



Stekeln började slutligen med abdomens spets länge 

 trefva omkring på larvens undersida, i själfva bukkröken, 

 livarvid han fäste sitt ägg på dess vanliga plats, såsom den 

 följande undersökningen visade ha skett. Därefter gick han 

 bort och gräfde sig ner på en annan plats. 



Larven togs fram och besiktades. Han var i utsträckt 

 tillstånd 18 mm. lång och bar stekelns ägg i vecket mellan 

 4:de och 5: te abdominalsegmenten. Såsom vanligt var det 

 fästadt närmare bukens ena sida. 



