G. ADLERZ, TIPHIA FEMORATA FABR. 13 



Den ännu orörliga larven in lades i ett glasrör med rötter 

 af grcäs och Artemisia. Snart återvann han sin rörlighet så 

 mycket, att han kunde krypa omkring biand rötterna. Ägget, 

 som hade lagts ^7^, kläcktes på 4:de dagen därefter, ^^s- 

 Larvens hufvud uppstod i den åt bukens kant vända ägg- 

 polen. I detta nykläckta skick fördes larven från Öland till 

 Jämtland och därifrån efter några dagar till Sundsvall utan 

 att taga skada af den långvariga skakningen. Ollonborre- 

 larven visade emellertid under nära 2 veckors tid föga rör- 

 lighet, om man ej berörde honom. Vanligen låg han alldeles 

 stilla och sågs ej äta af gräsrötterna. Först ^Vs, sedan han 

 afskilt en mängd exkrementbollar, blef han åter ganska 

 rörlig och sågs under de följande dagarna då och då äta 

 gräsrötter. Så snart han belystes, sågs han ständigt försöka 

 gräfva sig in i glasrörets vägg. 



Stekellarven var ännu helt liten, ej längre än bukens 

 bredd på ollonborrelarven, med svaga insnörningar mellan 

 segmenten, och satt kvar i samma tvärfåra, där ägget ur- 

 sprungligen suttit, utan att ha förändrat ställning. Endast 

 mundelarna voro insänkta i foderlarvens hud, medan åter 

 hela hufvudet var synbart däröfver. 



Vi) sågs ollonborrelarven vanligen ligga stilla på ryggen, 

 men började vid belysning sakta vrida sig, som om han 

 plågats. Det var sannolikt ljuset som framkallade dessa re- 

 flexrörelser och ej stekellarvens bett, ty denna hade fortfa- 

 rande ej bitit hål på sitt offers hud, utan sög med hela huf- 

 vudet utanför hudens yta och med på sin höjd mundelarna 

 inborrade. Ett långsamt försvagande liksom vid en tärande 

 sjukdom försiggår därför sannolikt med offret. Skulle detta 

 lida några svårare plågor, borde detta yttra sig genom stän- 

 diga och våldsamma rörelser. Troligen förblöder offret sakta, 

 och först när döden inträffat, genombrytes huden. Detta 

 inträffade i förevarande fall -/'i- Redan föregående kväll var 

 ollonborrelarven hopsjunken och slapp. Han var tydligen 

 död, men bibehöll ännu sitt friska, hvita utseende. Stekel- 

 larven sågs ha skilt sitt hufvud från sitt offers hud, h var- 

 vid det kunde iakttagas, att han med ett slags genomskinlig 

 hinna under 2:dra och 3:dje segmenten bakom hufvudet var 

 förenad med ollonborrelarven. Denna hinna var rännformig 

 på öfre sidan, motsvarande undersidan af stekellarvens kropp, 

 som varit inpassad däri, och dess främre ända var fästad 



k 



