G. ADLERZ, TIPHTA FEMORATA FABR. 15 



vid beröring, bar ett Tiphia-ägg i ledvecket mellan 3:dje och 

 4:de buksegmenten, som vanligt fästadt närmare abdomens 

 ena kant. Denna larv konserverades jämte ägget. Den andra 

 larven föreföll mycket misshandlad, förmodligen af någon 

 annan larvs käkar, och bar ej något ägg. 



Af de 3 ännu under sanden vistande larverna befanns 

 blott en bära något Tiphia-'ågg. Denna larv omtalas under 

 n:r 12. De 2 återstående, en större och en mindre, buro oj 

 något stekelägg, och fastän de ännu en dag, sedan sandens 

 mängd ansenligt minskats, höllos inspärrade jämte steklarna 

 i glasburken, inträdde ingen ändring häri. 



12. Det fullständiga utvecklingsförloppet för Tiphia- 

 larven, från ägget ända till kokongspinningen, lyckades det 

 mig i ett fall att få bevittna. Den under n:r 11 omtalade 

 ollonborrelarven, på hvilken en Tiphia ^ ^"/s^ under sanden 

 lagt sitt ägg i vecket mellan 4:de och 5:te bakkroppslederna, 

 var 14 mm. lång och lifligt rörlig. Han inlades i ett glasrör 

 med gräs- och Artemisia-vötter, bland hvilka han kröp om- 

 kring, utan att ägget däraf led någon skada. Agget kläcktes 

 '^^/^, således på kortare tid än det under n:r 10 omtalade. 

 Äfven denna larv uthärdade lyckligen under sin spädaste 

 ålder strapatserna af den långa resan från Öland till Jämt- 

 land samt vidare till Sundsvall. 



Ända från början, efter uppvaknandet ur sin kortvariga' 

 paralysi, vida rörligare än den under n:r 10 omtalade, blef 

 äfven denna larv påfallande mera liflig efter afskiljandet af 

 en del exkrementbollar. Han sågs ofta äta gräsrötter, som 

 han manövrerade med frambenen, så att spetsen riktades 

 rakt mot munnen, hvarvid han bet tvärs öfver ändan af 

 rottråden. Man kunde se, huru denna därvid alltmer för- 

 svann mellan hans arbetande maxiller, medan mandiblerna 

 åter ej spelade någon roll under ätandet. Dessa ha där- 

 emot visat sig användas som försvarsvapen, dels mot 

 andra larver, dels mot Tiphia. Helt visst äga de också be- 

 tydelse som gräfredskap vid framträngandet i marken. 



Ännu ^7s ^ågs denna larv försöka äta gräsrötter, men 

 föreföll betydligt försvagad och vred sig stundom, som om 

 han lidit plågor. Följande dag, på morgonen, befanns det, 

 att stekellarven, som allthittills nöjt sig med att suga på 

 3^ttersidan af sitt offers hud, nu åstadkommit ett hål därpå, 

 dock utan att ännu tränora in sitt hufvud däri. Ollonborre- 



