BERGENDAL, OM DE NORDISKA NEMERTINERNA. 111 



chyniet. De ligga å snitten något närmare den ventrala än 

 den dorsala sidan; pigmentbägarens öppna sida vetter lika- 

 ledes å snitten mera nedåt än nppåt. Pigmentbägaren är 

 snarare skålformig, då den är ganska grund i förhållande 

 till omfånget. Pigmentet förekommer att vara rent svart. 

 Då det synes hålla på att sätta sig fast i litteraturen 

 (Joubin, Burger), att denna arts ögon skulle vara (särdeles) 

 stora, vill jag bestämdt framhålla, att hos den vid Bohus- 

 läns kust förekommande A. bioculatus är så alldeles 

 icke förhållandet. På min tvärsnitt serie äro de så små, 

 att det rent af är förenadt med svårighet att finna dem. På 

 sagittalserien framträda de visserligen tydligt nog, men kunna 

 ingalunda kallas stora. Deras längdaxel är ungefär 20 u, 

 och bredden synes vara lika stor. Djupet är blott omkring 

 10 u. Hos normala Amphiporus pmlcher äro de flesta ögonen 

 mera än dubbelt så stora äfven hos ganska små exemplar, 

 och hos Eupolia delineata, som icke anses hafva stora ögon, 

 äro en del lika stora och några ej obetydligt större. 

 Det torde därför icke gå an att bland kännetecknen för A. 

 bioculatus upptaga stora ögon. Däremot framträda de onek- 

 ligen hos det lefvande djuret i allmänhet synnerligen skarpt, 

 hvilket dels beror af det (alltid?) svarta pigmentet, dels 

 däraf, att de ligga ensamma i den ljusare f ramspetsen. 



Rhynchodéeum mynnar kort bakom främsta spetsen och 

 stiger tämligen långsamt uppåt, så att det först flera snitt 

 bakåt intager centrala platsen. Snabeln insererar omedelbart 

 framför hjärnkommissurerna, och strax framför denna om- 

 gifves rhynchodseum af en synnerligen kraftig sphincter, som 

 är tjockast baktill och småningom förtunnas framåt. Sphinc- 

 tern är sålunda i genomskärning triangulär med den kortare 

 sidan vettande bakåt och vinkelspetsen framåt. Sphincterns 

 (och alltså äfven triangelns) längd är rätt betydlig och nästan 

 lika med hjärnans längd. 



Snabeln är ganska mäktig. Ett icke allför kort främsta 

 parti är utmärkt af låga inre epitelceller utan papill bild- 

 ning; dess epitel öfverenstämmer med rhynchodsei. A främsta 

 delen af detta parti är den yttre ringmuskulaturen 

 betydligt starkare än i följande stycke och i den 

 främre snabelaf delningen öfverhufvud. Bakom detta främsta 

 stycke finna vi den långa främre snabelaf delningen, som 

 visar typisk byggnad. Nervskiktet är å de flesta snitt för- 



