BERGENDAL, OM DE NORDISKA NEMERTINERNA. 131 



att den andra formen urskilts, torde det icke vara nödvän- 

 digt utbyta det häfdvunna namnet mot det knappt begagnade 

 viriäis, 1 detta så mycket mindre, som denna art har betydelse 

 ej blott inom den mera rent systematiska litteraturen. 



Vid Bohusläns kust är den röda formen mycket van- 

 ligare än den grönaktiga, hvilken jag därstädes aldrig sett 

 i så fullständigt skick, att jag ansett bestämningen säker. Huf- 

 vudet har merendels varit betydligt ljusare än kroppens mel- 

 lersta och bakre del. För öfrigt är denna nemertin inga- 

 lunda en af dem, som man oftast erhåller i Bohuslän, vare 

 sig nu detta också beror på tidvattnets obetydlighet, hvilket 

 försvårar insamlingen, eller på att den verkligen är rätt 

 sällsynt. 



Till denna arts grupp höra åtskilliga former, om hvilka 

 jag, då endast enstaka exemplar erhållits, ej ännu vågar ut- 

 tala mig, om de böra anses såsom arter eller varieteter. Det 

 har ingalunda företrädesvis varit färgen, som synts mig af- 

 vikande, utan fast mera hufvudets form, som varit af rundad. 

 Då den noggrannare undersökningen af en anmärkningsvärd 

 sådan form ännu icke slutförts, vill jag blott hafva här er- 

 inrat om afvikande formers förekomst i Bohuslän. 



Till L. gesserensis f. flaccida Jensen 1878, s. 84, hänför 

 jag en från Strömmarne erhållen form, som har ljusare tvär- 

 band. Hvita sidolinjer har jag icke sett. 



35. L. sanguineus Jens Rathke sp. 



Planaria sanguinea Jens Rathke 1790. Skrivter af Naturhist. 

 Selsk. Vol. I, s. 83. 



Lineus sanguineus Mc Intosh s. 188. Pl. V, Fig. 2. 

 Lineus sanguineus Verill 1892, s. 423. 



Ehuru jag här uppför denna vackra Lineus såsom en 

 särskild art, vill jag, som af densamma haft alltför litet ma- 

 terial till mitt förfogande, alldeles icke bestrida, det den- 

 samma endast bör anses såsom en varietet af föregående art, 

 såsom Riches, Verill m. fl. hålla troligt. Det synes dock, 

 som det vore skäl, att en noggrannare studie öfver djurens 

 byggnad framlades ty till det yttre utseendet förefinnes en 

 betydlig olikhet. Lineus sanguineus har smalt hufvud, och 



1 Flera skäl kunna för öfrigt anföras. Jfr äfven Mc. Intosh s. 188. 



