BERGENDAL, OM DE NORDISKA NEMERTINERNA. 133 



samma. Det är dock rätt sällan, som hufvudet synes så pass 

 utbredt. Ofta förefaller fram- och bakändarnas form rätt 

 lika, ehuru man visserligen kan åtskilja dessa. Nog finnes 

 merendels en halsinsnörning, men framför denna tilltager 

 hufvudets bredd sällan så tvärt som å Joubins figur. 



Den varietet Burger, efter det enda exemplar han sett 

 i Neapel, beskrifver och af bildar, synes i åtskilligt afvika 

 från såväl den vid Oceanens kuster förekommande som från 

 vår. Dess grundfärg är alltför gul, och så finnes där endast 

 en hvit rygglinie. och denna breder å hufvudet ut sig till 

 en stor oval fläck. Den vanliga grundfärgen hos vår Li- 

 neus bilineatus är ljusbrun. Mc Intoshs bild visar en nog 

 röd färgton. Rygglinien gör alltid åtminstone vid lupgransk- 

 ning intryck af att vara dubbel. Det kan nog vara, att den 

 vanligen förekommande mediana bruna linie, som skiljer de 

 båda hvita eller kanske lika ofta hvitgula banden, på sina 

 ställen saknas, men därför pläga icke de båda ljusa banden 

 hopflyta. Ty där består då emellan dem en visserligen blek, 

 men alldeles icke hvit strimma af den på andra ställen bruna 

 midtliniens bredd. Detta tyder ju på, att dessa två ljusa 

 rygglinier äro en hos vår form ganska konstant karaktär. 

 De hvita bandens förhållande å hufvudet öfverensstämmer 

 fullkomligt med Mc Intoshs bild, från h vilken Joubins i detta 

 afseende knappt afviker. 



Till det yttre öfverensstämmer likväl vår L. bilineatus 

 otvifvelaktigt rätt nära med den af Burger så benämnda formen. 

 Hvad åter den inre byggnaden angår, finnas ej få olikheter, och 

 där närmar sig vår form merendels mera till L. Icenneli Bur- 

 ger. Det kan dock icke vara tal om att hänföra något af 

 de i/mewsexemplar, jag hittills sett i Bohuslän, till denna 

 breda form (jfr Burger 1895, Taf. 5, Fig. 1). De tillspet- 

 sade ändarna omöjliggöra äfven en sådan bestämning. Ehuru 

 jag i allmänhet, för att icke denna uppsats skulle utsvälla 

 till en stor volym, sökt undvika att nödgas skildra formernas 

 inre byggnad, helst äfven ett större antal afbildningar då 

 bort bifogas, måste jag här göra ett undantag från denna 

 regel, på det man icke må tro mig hafva förbisett den ganska 

 betydande afvikelse, som här i flera afseenden finnes från 

 hvad som af Burger uppgifves om Lineus bilineatus. 



Epitelet torde näppeligen böra kallas lågt och än min- 

 dre »aufFallend niedrig». Det är i främre för tarmsregionen 



