BERGENDAL, OM DE NORDISKA NEMERTINERNA. 135 



tralt har det en betydligt större utsträckning. I de större 

 laterala partierna är äfven här en tydlig åtskiJnad emellan 

 cutis' körtelzon och längsmuskellager. En och annan kör- 

 tel kan möjligen äfven där nå djupare in, men dessa körtlar 

 ligga så enstaka, att det icke inverkar på den allmänna bil- 

 den af tvärsnittet. Här föreligger alltså i hufvudsak 

 det för Lineiderna vanliga förhållandet, men man 

 liksom spårar en antydan till eller rest af den bygg- 

 nadstendens Burger funnit hos den af honom under- 

 sökta formen. I trakten af nervstammen finnas å mina 

 serier alldeles inga sådana djupt inträngande körtlar. Där 

 är ock längsmuskellagret som vanligt ganska starkt ut- 

 bildad! 



Ringmuskellagret är kraftigt utveckladt och meren- 

 dels betydligt starkare än inre längsmuskellagret. Det är 

 alldeles omöjligt att nämna det förra lagret »sehr fein». På 

 ett tvärsnitt vid nephridialporerna är epitelets tjocklek 06 f.t ; 

 cutis och yttre längsmuskellager ungefär 60 — 65 [i, ring- 

 muskellagret 37 \i och inre längsmuskellagret omkring 25 /li. 



Munnen ligger under bakersta delen af cerebralorganen 

 eller helt bakom dessa. Det senare synes vara det normala 

 hos mindre starkt kontraherade individer. I fråga om huf- 

 vudspringornas förhållande stämmer denna art ungefär lika 

 bra med Burgers bilineatus som med hans Jcenneli. De nå 

 ungefär tillbaka till cerebralorganen och tränga ej in till 

 hjärnan. Dorsala gangliernas fibrillkärna är i främre delen af 

 hjärnan mindre, i bakre delen något större än de ventrala gang- 

 liernas. Hufvudkörteln är väl utvecklad. A min bästa serie 

 äro i främre hjärntrakten flera densamma tillhörande kör- 

 telsäckar synbara å dorsala än å ventrala sidan. 



De konserverade exemplaren visa ofta en främre ansväll- 

 ning och detta äfven, om snabeln är förut utkastad. En sådan 

 framträder ock stundom å det lef vande djuret, såsom äfven 

 Joubins afbildning, fig. 26, ådagalägger. 



Ehuru sålunda vår art otvifvelaktigt är L. bilineatus 

 (Delle Chiaje och Mc Intosh), synes den i inre byggnad och 

 äfven yttre utseende något af vika från den form, som Bur- 

 ger studerat i Neapel, och i inre byggnad men icke i yttre 

 karaktärer delvis bättre öfverensstämma med L. Jcenneli Bur- 

 ger, från hvilken senare art den likväl i yttre karaktärer 

 helt af viker. 



