138 ARKIV FÖR ZOOLOGI. BAND 1. 



Detta är helt säkert den nemertin, som man lättast kan 

 erhålla i Gnllmartrakten. Bland Ascidier, isynnerhet Clavel- 

 linor och Cionor, och Tubulariatufvor samt bland Corallinor, 

 Laminariarötter och andra algrötter är den mycket vanlig. 

 Den kryper äfven gärna in i Annelid rör, från hvilka den 

 torde ntdrifva den ursprunglige ägaren. Märkligt är därför 

 såväl, att O. F. Muller endast afbildar ett så ungt, långt 

 ifrån utvuxet individ, som att Örsted icke uppgifver lokal 

 från Norge eller Kullen 1 , samt att slutligen icke heller Jen- 

 sen upptager den från Norge. Detta sista faktum kan göra 

 det något tvifvelaktigt, om icke hans L. gesserensis v. flac- 

 cida ändock kunde vara en sådan form, som förlorat sitt 

 svansbihang, ty man kan verkligen få samtidigt flera exem- 

 plar med så obetydligt bihang, att det förbises, om man icke 

 är dess vanare vid att se detta djur. Det förefaller onek- 

 ligen något misstänkt, att icke Jensen särskildt upptager 

 denna i Bohuslän, i England och vid Frankrikes kust så 

 särdeles allmänna form. Xemertes pusilla Örsted, hvilken 

 Mc Intosh sätter såsom synonym till förevarande art, kan 

 icke så vara. Den är alldeles för liten, och hvarken hufvu- 

 dets form eller kroppens färg stämmer. Lika litet är något 

 svansbihang nämndt. 



Den vid vår kust vanligen förekommande formen af denna 

 art är brun, oftast rätt mörkbrun med hvita tvärband. Svans- 

 bihanget är, om fullständigt, hos en krypande Micrura mycket 

 långt. 2 Mc Intoshs afbildning passar sålunda ganska väl in 

 på den vid våra kuster förekommande Micrura fasciolata, 

 ehuru färgen nog i allmänhet är mörkare och mindre röd- 

 aktig. Särskildt bakre delen af Mc Intoshs figur är alldeles 

 för ljus. Den brungröna, nästan smutsgröna färg, som Bur- 

 gers afbildning och Joubins ena figur framställa, torde.knappt 



1 Min tro är nu den, att Nemertes flaccida Örsted 1844, s. 89, är Mi- 

 crura fasciolata, ty storleken passar alldeles och formen äfven någorlunda, 

 om Örsted icke granskat djuret dess noggrannare, och om exemplaret saknat 

 svansbihanget. Hufvudets tillspetsning och ögonen kunna omöjligen tillåta, 

 att, såsom Burger gör, antaga denna såväl som O. F. Mullers, Zool. dan. 

 Tan. LXIV, Fig. 3 o. 4, Plan. Jfaccida för en Carinella. Ingendera förfat- 

 taren talar om hvit rygglinie, men båda om tillspetsad eller afsmalnande fram- 

 ända, och Örsted nämner bestämdt »oculorum 7 paribus». Nu är visserligen 

 icke Micr. fasciolata särskildt vanlig på lerbotten, men skrapan träffar 

 stenar och skal äfven på lerbotten. Jag har uppsamlat många sådana djur 

 från baljor med lera. 



2 Detta är otvifvelaktigt af betydelse för djuret därigenom, att detsam- 

 ma, som innehåller relativt starka nervstammar och är ganska känsligt, under- 

 rättar om bakifrån kommande djur. Härtill återkommer jag annorstädes. 



