BENGTSSON, STUDIER OCH IAKTTAGELSER ÖFVER HUMLOR. 217 



nevånarnes relativt ringa antal samt boets befintlighet ofvan 

 jord lät jag mig tyvärr af Hoffers nyss anförda uttalande, 

 hvilket var mig väl bekant, förledas att icke efterforska en 

 trumpetare i detta bo, medan det ännu befann sig i Värm- 

 land, hvarest samhället under sista tiden nog var i sitt 

 högsta flor. Under resan hit till Lund i aug., då boet, såsom 

 ofvan nämndt, medfördes och jag med min familj öfvernat- 

 tade i Åmål, hade min hustru på efternatten (fram emot 

 morgonen) hört ett »fasligt väsen» i humlelådan, som kommit 

 att ställas i hennes rum, och beklagade sig på morgonen 

 öfver att hon och barnen ej fått sofva o. s. v. Jag försökte 

 ju taga mina skyddslingar i försvar, menande att det icke 

 kunde vara så fasligt med det »väsendet». Följande natt (i 

 Lund) placerade jag emellertid humlelådorna, d. v. s. kupan 

 med B. hypnorimi och den andra med B. agrorum (jfr ofvan) 

 på bordet bredvid min säng, för att sålunda kunna ha dem 

 under min direkta observation. Om kvällen, innan jag lade 

 mig, öfvertygade jag mig, att allt var tyst i kuporna, och 

 ingen humla, såvidt jag minnes, syntes då till. — Men om 

 morgonen kl. 3,4 5 väcktes jag upp af ett starkt och ihållande 

 ljud, som kom, såsom jag snart förvissade mig om, från 

 kupan med B. hypnorum. Jag lyftade ytterst försiktigt af 

 pappskifvan, som jag brukade hafva liggande ofvanpå glas- 

 locket, och som det ännu var tämligen skumt (dagen var 

 mulen), tände jag en tändsticka och blef nu, seende genom 

 glaslocket in i kupan, vittne till följande intressanta skåde- 

 spel. På ena kortväggen af lådan ofvan flyghålet (som var 

 tillstängdt) och i närheten af glaslocket satt där en större 

 arbetare, med kroppen högt upprest och med vingarne svän- 

 gande i en likformig och oafbruten rörelse, och musicerade. 

 Tonen var i sanning så stark, att den mycket väl kunde 

 böras ända in i tvenne rum därifrån, och den frambragtes 

 helt säkert, utom genom den kraftiga vibrationen af vin- 

 garne, äfven genom luftens häftiga utstötande genom spi- 

 racula. Så satt den och sjöng sitt rrr, rrr, rrr utan af- 

 brott i flera minuter — huru många kom jag ej denna 

 gång att så noga aktgifva på. Ännu syntes inga andra 

 humlor till inuti kupan och jag aflägsnade mig därifrån. — 

 Klockan 4, 15 började den sedan samma musik igen, men den 

 stördes nu genom en rubbning af kupan och slutade. — Sedan 

 förblef det tyst till kl. 5, 10, då trumpetaren åter lät höra 



