218 ARKIV FÖR ZOOLOGI. BAND 1. 



sig. Jag borttog nu försiktigt pappskifvan igen och denna 

 gång äfven glaslocket, utan att trumpetaren lät sig härutaf 

 generas, och jag såg den sitta nu på samnia plats som förra 

 gången, tätt opp vid locket till kupan, och nu »sjöng» den 

 mycket starkt och utan något af brott i 6 a 7 minuter. Min 

 hustru, som nu äfvenledes hörde det, kände genast igen 

 »musiken» och försäkrade, att det var alldeles samma ljud, 

 som hon hade hört föregående morgon, ehuru det då enligt 

 hennes mening hade förnummits ännu starkare. Det var nu 

 full dager och flera af humlorna ini boet hade under tiden 

 utkommit. — Klockan 5, 5 o hördes nästa »ropning», som dock 

 var mera kortvarig än de föregående, och sedan lät trum- 

 petaren höra sig ännu ett par gånger under morgonens lopp. 



»Väckarens» sätt att »ropa» tyckes följaktligen hos före- 

 liggande art vara något afvikande från ropandet hos B. ru- 

 deratus F., sådant Hoffer närmare skildrar det. Medan hos 

 denna sist nämnda art »roparen» så att säga väcker med en 

 gång, i det att dess ropande är mera ihållande och kan vara 

 oaf brutet i l /a timme och ännu längre, upprepar sig det- 

 samma hos hypnoruni flera gånger under morgonens lopp, 

 men i kortare repriser, och tyckes denna art i detta hän- 

 seende mera närma sig B. terr estris Lin., jfr Hoffer anf. st. 

 Dess ropande synes dock i styrka öfvergå terrestris, som en- 

 ligt Hoffer ropar »bedeutend stiller» än ruderatus, och man 

 måste verkligen, för att låna Hoffers ord, äfven hos denna 

 art förundra sig öfver »die ausserordentliche Ausdauer des 

 Thierchens, das im Stande war, so laut und so länge zu 

 singen». 



Att detta ljud eller rop, som den s. k. väckaren fram- 

 bringar, förnimmes af humlorna själfva, får väl anses vara 

 höj dt öfver allt tvifvel, sammaledes äfven, tror jag, att trum- 

 petaren afser att genom detsamma meddela sig med det öfriga 

 samhället. Men i öfrigt synes mig meranämnda individs 

 verkliga uppgift och funktion vara ganska hemlighetsfull 

 och frågan därom ännu endast mycket litet utredd. 



Förekomsten af en dylik trumpetare är något för hum- 

 lornas samhällen specielt egendomligt, och något därmed mot- 

 svarigt träffas, såvidt jag känner, icke hos några andra so- 

 ciala steklar. En anknytningspunkt, om än säkerligen ganska 

 löslig, skulle man för denna företeelse möjligen kunna finna 

 i ett delvis liknande beteende hos tambiet. Äfven här kan 



