BENGTSSON, STUDIER OCH IAKTTAGELSER ÖFVER HUMLOR. 219 



man vid vissa tillfällen, såsom bekant, få se arbetarne i en 

 likadan ställning med högt npplyftad kropp och starkt fläk- 

 tande och svängande med vingarne och samtidigt i vissa fall 

 äfven höra dem frambringa en egendomlig, om än svag och 

 afbruten ton. Här är emellertid företeelsen icke begränsad 

 till en viss enskild individ, den går därjämte icke, såsom 

 hos humlorna, ut på att vara ett meddelande mellan indivi- 

 derna, utan synes vara antingen ett uttryck för glädje, så- 

 som vid visens återkomst till kupan efter lyckligt fulländad 

 bröllopsflykt eller, såsom jag äfven trott mig finna, öfver 

 trefnad i den nya bostaden efter företagen svärmning o. s. v., 

 eller ock uttryck för ett behof att skaffa svalka åt sig vid 

 mycket stark hetta om sommaren, då kupan belyses starkt 

 af solen. En med denna sistnämnda helt likartad yttring 

 af sambällslifvet i kupan känner man för öfrigt äfven från 

 humlornas lif. Kristof 1 beskrifver på följande sätt en sådan 

 ventileringsmetod i boet af Bombus lapiäarius L., fullt ana- 

 log med, om ock ej lika sinnrikt uttänkt, som den bekanta 

 i bisamhället: »wenn des Mittags die Sonne breit auf das 

 Nest schien, so vertheilte sich etwa ein Dutzend Arbeiter 

 iiber die beschienene Stelle und fächelte mit den Flugeln, 

 um eine Luftbewegung zu veranl assen und dem Neste dadurch 

 Kublung zuzuftihren.» 



Att det s. k. ropandet eller egendomliga »samtalet» mellan 

 de gamla och unga visarne hos tambiet icke erbjuder någon 

 jämförelsepunkt med det lika nämnda i humlesamhället, utan 

 faller inom en helt annan kategori af företeelser, torde knappt 

 behöfva framhållas. 



Såväl Goedart som senare iakttagare ha ansett trum- 

 petarens uppgift och betydelse i humleboet vara den att 

 kalla eller »väcka» dess öfriga invånare till dagens arbete, 

 hvarvid samtliga väl uteslutande låtit sin uppfattning dik- 

 teras af tiden på dygnet, då densamma, och eljest icke, låtit 

 sig höras. Otvifvelaktigt ligger det sanning i en sådan tyd- 

 ning. Öfverväger man vidare, att trumpetaren hittills åt- 

 minstone icke är träffad i andra samhällen än sådana, som 

 äro ständigt afstängda från dagsljuset, således i främsta 

 rummet de hypochthona, vinner en dylik åsikt än mer i 

 styrka, på samma gång som därigenom, synes det mig, en 



1 Anf. arb. p. LXIX. 



