II. Oversigt over Kromikloridets Kemi. 



I store Træk kan Resultaterne af de tidligere Arbejder over Kromiklorid 

 sammenfattes paa følgende Maade. 



Der kendes en vandfri, i Vand uopløselig, ferskenblomstfarvet Form (Wöhler ')); 

 i Nærværelse af et Spor Kromiklorid opløses den i Vand til en grøn Opløsning 

 (Peligot-)), der er en Mellemting mellem en Opløsning af grønt og blaat Kromi- 

 klorid (Recoura')). 



Endvidere kendes 3 grønne, krystallinske Hydrater af Kromiklorid, CrCljjiH.^O 

 (GoDEFKOY^)), CrCli,6HoO (Peligot^'j) og CrClj,lOH.^O (Godefroy '))• De opløses 

 alle let i Vand og giver identiske grønne Opløsninger, i hvilke kun et Kloratom er 

 ioniseret, medens de to andre er kompleks bundne til Kromatomet (Werner og 

 Gubser')). Hexahydratet og Dekahydratet afgiver let Vand over vandsugende Mid- 

 ler og gaar over til Tetrahydratet, som ikke kan afgive Vand uden dyberegaaende 

 Sønderdeling. 



Endelig kendes et blaat Kromiklorid CrCZ^, 6//., O (Recoura-')), som svarer til 

 de sædvanlige violette Kromisalte. Dels Opløsning i Vand er blaaviolet og inde- 

 holder alle Kloratomerne ionogene (Werner og Gubser ')). Det blaa Kromiklorid- 

 hydrat kan ikke afgive Vand uden dyberegaaende Omdannelse. 



De grønne Kromiklorider maa (efter Werner"')) antages at være byggede ana- 

 logt med Diklorotetramminsalte. Ligesom Diklorotetramminsalte indeholder de 

 nemlig to Kloratomer kompleks bundne, og til de iNH^ i Diklorotetramminsaltene 

 svarer deres 4 fast bundne H^O, der maa opfattes som „Konstitutionsvand". Det 

 blaa Hexahydrat svarer til Hexamminsaltene. Ligesom i Hexamminsaltene er alt 

 Kloret ionogent, og til de 6NH.^ i Hexamminsaltene svarer de 6 fast bundne //.jO. 

 De grønne Kromiklorider er altsaa Diklorotetraquokroraiklorider, og det blaa Kromi- 

 klorid er Hexaquokromiklorid. 



Opløsninger af grønt og blaat Kromiklorid bliver ved Henstand identiske. I 

 fortyndede Opløsninger naas efter 14 Dages Forløb ved aim. Temperatur en Lige- 

 vægt, som ligger meget nær ved en frisk Opløsning af det blaa Klorid. I stærkere 



') Berzelius: Lehrbuch d. Ch. 2, 2. Abth., 99U Note (1826). — Wöhler: Pogg. Ann. 11, 148 Note 

 (1827); Lieb. Ann. 111, 233 (1859). 



-) Peligot; Ann. de ch. et de phys. (3), 12, 528 (1844). 



ä) Recoura: Ann. de ch. et de phys. (6) 10, 39 (1887). 



*) Godefboy: Corapt. rend. 100, 105 (1885). 



°) Weiineh og Gubsek: Ber. d. deut. chem. Ges. 34, 1579 (1901). - Guhser: Iiiaug. Diss. Zurich 1900. 



