11 



klorid. Han opløser Kromalun i fortyndet Saltsyre og fælder Opløsningen med 

 Klorbrinte. Jeg havde udarbejdet min Metode, da jeg fik hans Arbejde at se. Begge 

 Metoder er i Princippet det samme: de gaar ud paa at fremstille det blaagraa 

 Klorid af et andet violet Kromisalt. 



Da Kromikloriderne, navnlig del blaagraa, er meget henflydende, maa de op- 

 bevares omhyggeligt for ikke at suge Vand. Om Vinteren, naar Luften er meget 

 tør i et varmt Værelse, kan del grønne Klorid dog holde sig. Jeg plejer at sætte 

 Flaskerne, hvori Kloriderne opbevares, under en Klokke sammen med koncentreret 

 Svovlsyre. Naar man blot sørger for, at det graablaa Kromiklorid er fuldstændig 

 tørt, holder det sig godt. Men saasnart det har suget en Smule Vand til sig, be- 

 gynder det at omdannes til grønt Klorid. Vandet udøver her en katalytisk Virk- 

 ning, som maa forklares ved, at det graablaa Klorid opløses i Vandet, der omdannes 

 og saa udskilles som grønt Klorid. Det er interessant at se, at rødt Tetraquodiammin- 

 kromiklorid, der efter Werner og KlienM ved Opbevaring i lukket Kar gaar over 

 til grønt Diaquodiamminkromiklorid i Løbet af nogle Maaneder, ogsaa holder sig 

 bedre i Eksikkator over Svovlsyre. Forklaringen er vel den samme. Forholdet er 

 et godt Eksempel paa, at Analogien mellem Kromiammoniakforbindelserne og Kromi- 

 kloridhydraterne^) ogsaa viser sig i Smaatingene. 



') Wernek og Ivi.ien: Ber. d. dent. cliem. (lesell. 35, 277 (1902). 

 2) Se S. 6. 



2- 



