26 



(elektrolytiske DissociationsprocesserX for hvilke der gælder en og samme Ligevægts- 

 lov, uafhængigt af Stoffernes øvrige specifiive Egenskaber'). Og denne Lov er tilmed, 

 saavidl man i Øjeblikket kan dømme, ikke i Overensstemmelse med den ellers al- 

 mindeligt gældende Massevirkningslov. Man har maattet opstille empiriske Formler 

 for stærke Elektrolyters Dissociationsgrad. 



Der kan ogsaa anføres andre Særegenheder ved de rene elektrolytiske Disso- 

 ciationsprocesser, de, der følger den OsTWALD-WxLDEN'ske Regel, og som man derfor 

 kan slutte ikke ledsages af en kemisk Proces af sædvanlig Art. Medens alle andre 

 kemiske Processer plejer at være forbundne med Farveændringer, er der en mærke- 

 lig Overensstemmelse mellem Farven af Ionernes Opløsninger og Farven af de uden 

 Komplikationer dannede lonadditionsprodukter baade i Opløsning og i fast Form '■'). 

 EwAN-^) finder saaledes, at CuSO^, Cu[N0.i)2, CuCL, og CiiBr., i fortyndet Opløsning 

 viser samme Absorbtion, og at denne Absorbtion kun forandres i ringe Grad ved 

 tiltagende Fortynding, endskønt Dissociationen vokser rask. Han slutter deraf, at 

 de uspaltede Molekyler viser en Absorbtion, der meget ligner Kupriionens. Af 

 Magnaninis^), Wagners-') og Donnans'') Arbejder over Farven af Violursyre og dens 

 Salte fremgaar, at den udissocierede Syre er ufarvet, medens de udissocierede 

 Alkalisaltmolekyler meget nær har samme Farve som Violursyreionen, maaske helt 

 den samme (Donnan). Dette passer med, at Violursyre viser abnorm Dissociation 

 (da den er en svag Syre, kan den kun være lidt dissocieret), medens dens Alkalisalte 

 følger Ostwald-Waldens Dissociationsregel. Vi ser her et nyt Eksempel paa, at de 

 primært dannede lonforbindelser, hvis Dannelse beherskes af Ostwald-Waldens 

 Regel, har samme Farve som Ionerne, medens de Stoffer, som viser abnorm Disso- 

 ciation, og hvor følgelig de primære lonadditionsprodukter har sat sig videre, har 

 et ganske andet Udseende. Ogsaa udissocieret KMnO^ og Ba(Mn()i)i har meget 

 nær samme Farve som Ionen M/iO," (Vaillant')). Det udissocierede Zinksalt synes 

 derimod at vise en lidt anden Farve, hvilket staar i god Overensstemmelse med, at 

 vi ved, at Zinksalte i stærke Opløsninger begynder at vise abnorm Dissociation. 

 Der dannes altsaa Forbindelser, hvor Ionerne ikke blot har forbunden sig, men 

 ved hvis Dannelse en sædvanlig kemisk Proces er medvirkende. 



Jeg har her nævnt en Række udvalgte Eksempler, som let kunde forøges med 

 flere, paa det Forhold, at Opløsningers Farve ved Fortynding holder sig langt mere 

 uforandret, end man skulde vente efter den elektrolytiske Dissociationsteori. Det er 



1) Radiums i nyeste Tid undersøgte Sonderdelingsproces, der foregaar uafiiæn gigt af Tempera- 

 turen og Radiummets Tilstandsform og Forbindelscsform , er et andet Elisempel paa en lie- 

 misk Proces af en aparte Art. Der forklarer man det særegne ved at antage, at det drejer sig om Spalt- 

 ningen af Atomer, en Slags Processer, som man hidtil ikke har givet sig af med at undersøge. 



-') Se Magnanini: Zeitschr. f. phys. Cli. 12, 62 (1893). 



•) Th. Ewan: Proc. Roy. Soc. öt>, 28() (1894); 57, 117 (1895). Ref. efter Ru do uf: Die Lichtabsorb- 

 tion in Lösungen. Ahrens Vortragsammlung. 1904. S. 49. 



') Magnamm: Zeitschr. f. phys. Ch. 1'2, 57 (1893). 



°) WAGNEii: Zeitschr. f. phys. Ch. 12, 314 (1893). 



'"•) Donnan: Zeitsclir. f. phys. Ch. li), 465 (1896). 



■) Vaillant: Ann. de ch. et de phys. (7) 28, 232 (1903). 



