27 



først, naar der dannes mindre hydraliserede Salte eller komplekse Ioner eller Po- 

 lymerisationsprodukter i Oplosningerne, al vi faar Farveændringerne. Ogsaa Farven 

 af de faste Salte, i hvilke man paa Grund af Vandindholdet eller af anden Grund 

 har Anledning til at antage, at de uforandrede Ioner findes sammenbundne, er 

 i Overensstemmelse med de fri Ioners Farve i Opløsning. Saaledes er det blaa 

 Kromiklorids, Kromaluns og Krominitratets Farve i høj Grad lig en blaaviolet 

 Kromopløsnings Farve. Og det grønne Kromiklorids Farve ligner Farven af dets 

 fortyndede Opløsning o. s. fr. Der synes altsaa virkelig ingen Farveændring af Be- 

 tydning forbunden med den rene elektrolytiske Dissociationsproces, saa længe den 

 ikke er knyttet sammen med en kemisk Proces af sædvanlig Art. 



Dette Forhold, at der for den elektrolytiske Dissociationsproces synes at gælde 

 andre Love end for de øvrige kemiske Processer, kunde tyde paa, at Wekners') An- 

 skuelser om Saltes Bygning indeholder noget rigtigt. 



Efter Werners Teorier er de egentlige ionogene Radikaler knyttet til Central- 

 atomet i anden Sfære, medens de øvrige Radikaler findes i førsteSfære. Bindings- 

 maaden for de ionogene Radikaler og for de fastere bundne, komplekse Radikaler 

 er altsaa ikke blot forskellig med Hensyn til Styrken af Bindingen, men ogsaa 

 med Hensyn til Bindingsarten. Det drejer sig ikke om en Gradsforskel, men om 

 en Forskel, som udelukker en jævn Overgang fra den ene Art Binding til den 

 anden Slags. Det ligger nær at forestille sig Forholdene saaledes, at det alene er 

 elektriske Kræfter, der holder Ionerne sammen i de primært dannede lonforbin- 

 delser, medens det ved de øvrige kemiske Forbindelser er Kræfter af anden, ube- 

 kendt Art, der holder Bestanddelene sammen. 



Som et Eksempel paa Werners Anskuelser vil jeg nævne, at han opstiller en 

 Væsensforskel mellem den Maade, hvorpaa Kloret er bundet i Kloropurpureonitrat 

 og i det udissocierede Luteoklorid, medens efter de andre Hypoteser om disse 

 Stoffers Bygning Forskellen kun beror paa den større eller mindre Styrke, hvormed 

 Kloret er bundet, saa at der er Mulighed for at fremstille Klorforbindelser, der 

 viser en jævn Overgang mellem disse to Bindingsformer. 



Werners skarpe Adskillelse, navnlig naar man dertil knytter Forestillingen 

 om, at det i det ene Tilfælde er kemisk Affinitet, i det andet Tilfælde elektriske 

 Kræfter, der er virksomme, kan gøre det forstaaeligt, at der gælder forskellige Love 

 for den elektrolytiske Dissociationsproces og for andre kemiske Processer. 



I Werners Udtryksmaade vil den OsTWALD-WALDEN'ske Regel komme til at 

 lyde som følger. Ligevægten mellem Ionerne og deres Forbindelser, 

 i hvilke Ionerne endnu kun findes i hinandens anden Sfære, er for 

 alle ensbyggede Elektrolyter (altsaa resp. binære, ternære, kvaternære o. s.v.) 

 ved samme Fortj^nding identisk. Den fælles Formel, hvorefter Dissociations- 

 graden forandres med Koncentrationen, indeholder altsaa ingen Konstant, der er af- 

 hængig af Elektrolytens specifike Egenskaber. Formlen er endvidere tilsyneladende 

 ikke i Overensstemmelse med Massevirkningsloven. 



') Werner; Neuere Anschauungen auf dem Gebiete der anor. Chem. Braunschweig |1905). 



4* 



