V. Hydrolysen af det grønne Diklorokromiklorid. 



Medens Bestemmelserne af det blaaviolette Klorids Hydrolysegrad ikke har 

 voldet særlig store Vanskeligheder, har det vist sig meget besværligt at bestemme 

 Hydrolysegraden i det grønne Kromiklorids Opløsninger. Det grønne Kromiklorid 

 er ubestandigt i vandige Opløsninger og omsætter sig i Løbet af kort Tid meget 

 kendeligt til mere hydrolyserede Forbindelser. Man maa derfor finde Hydrolyse- 

 graden ved en Ekstrapolation fra de Hydrolysegrader, som man finder saa hurtigt 

 som muligt efter, at Kloridet er opløst. Det gælder følgelig om at bruge Metoder, 

 der tillader hurtige Bestemmelser. De almindeligst brugte Metoder, som beror paa 

 Anvendelsen af Brintionernes katalytiske Virkninger, f. Eks. til Inversion af Rør- 

 sukker eller til Spaltning af Eddikeæter, kan derfor ikke bruges. Del samme 

 gælder den af Bredig^) i nyeste Tid uddannede Metode, der beror paa Brintionernes 

 sønderdelende Virkning paa Diazoeddikeæter. Denne følsomme Metode vilde ellers 

 netop egne sig for de smaa Syrekoncentrationer, hvorom der er Tale i Opløsninger 

 af grønt Kromiklorid. Jeg har ligesom ved det blaa Klorid forsøgt at bruge Me- 

 toden, der bestaar i Maaling af en Brintelektrodes elektromotoriske Kraft, men Re- 

 sultatet her har langtfra været saa tilfredsstillende som ved det blaa Klorid, uagtet 

 det egentlig var for at maale Hj'drolysen i de foranderlige grønne Kromiklorid- 

 opløsninger, at jeg i det hele taget førtes til at prøve denne Metode. 



1. Bestemmelse af det grønne Kromiklorids Hydrolyse ad 



elektromotorisk Vej. 



Min Forsøgsordning var følgende. Jeg anbragte først destilleret Vand i Brint- 

 elektrodekarret og mættede derpaa dette Vand og Platinelektroden med Brint. 

 Derpaa tilsatte jeg det grønne Klorid i fast Form, idet jeg ved en kraftig Brintstrøm 

 gennem Apparatet sørgede for, at saa lidt Luft som muligt samtidig trængte ind i 

 Elektrodekarret. Da Brintstrømmen gav en kraftig Røring, var Opløsningen næsten 

 øjeblikkelig homogen. Derpaa fyldtes den Hævert, hvorigennem Elektroden sattes i 

 Forbindelse med Kalomelelektroden, med Opløsningen og skylledes ud, hvorpaa Elek- 

 troden var i Orden til Maalingerne. Opløsningens Styrke bestemtes bagefter ved 

 Titrering efter Volhard, idet Kloret først frigjordes af den komplekse Forbindelse 

 med Kromet ved, at Opløsningen overmættedes svagt med Ammoniak og derpaa 



■j Bhedig og Fraenkel: Zeitsclir. f. Elektioch. 11, 525 (1905). 



