46 



Ledningsevnen af grønne Kromikloridopløsninger forøges med Tiden. Men de har 

 ikke givet sig af med at undersøge den Hastighed, hvormed Processen forløber. 



2. Bestemmelsen af Ledningsevnen. 



Jeg har lagt Vægt paa at faa nøjagtige Ledningsevnebestemmelser og vil derfor 

 lidt nærmere omtale Størrelsen af nogle af de Fejlkilder, som findes paa mine Be- 

 stemmelser, endskønt jeg, da man har en saa udmærket Vejledning i Kohlrausch 

 og HoLBORNs Leitvermögen der Eleklrolyte, i de fleste Henseender kan henvise til den. 



Modstandsmaalingerne udførtes efter Kohlrauschs Metode med Vekselstrøm fra 

 en lille Induktionsrulle, og Strømmen iagttoges med en Telefon. Maaletraaden, som 

 benyttedes, var viklet op paa en Marmortromle (fra Hartmann og Braun). Dens be- 

 tydelige Længde (3 m) tillod en Aflæsning nøjagtig paa ^'un Del af dens Længde. 



Dette svarer paa Traadens Midte til en Fejl paa ^i-ir>m Del i Modstandsbestemmelsen. 

 Alle Aflæsningerne blev korrigerede for Kaliberfejlene, der iøvrigt kun var smaa. 



Modstandskarret, hvori den Vædske anbragtes, hvis Ledningsevne skulde maales, 

 var flaskeformet. Det var lavet af Thüringer Resistensglas; og dette Glas var saa 

 lidet opløseligt, at baade 0,0i-;) Saltsyre og 0,oi-n Kaliumkloridopløsning ved at op- 

 bevares i det i en Uge ved 25° ikke forandrede deres Ledningsevner. Da mine 

 Kromikloridforsøg ofte strakte sig over lang Tid, var det nødvendigt at have fast- 

 slaaet dette. Ogsaa Vand, hvis Ledningsevne var 1 • 10~*', kunde henstaa en Uge 

 i Karret, uden at Ledningsevnen steg højere end til l,ilO^^. Disse Forsøg viste 

 samtidig, at Gummiproppen, hvormed Karret var lukket og hvori Termometret 

 sad, ikke forandrede Ledningsevnen. Termometrets Stilling er ikke altid helt ens, 

 naar det ikke er indslebet, men sidder fast i en Gummiprop; men jeg har konsta- 

 teret, at selv ret betydelige Forandringer i dets Stilling ikke forandrede Karrets 

 Kapacitet. Termometerbeholderen var ogsaa et Par Cm. ovenover Elektroderne. 



Elektroderne var indsmeltede i Glasset, og Strømtilledningerne til dem gik 

 gennem Glasrør, som indeholdt Kviksølv paa Bunden, ned gennem Termostatvædsken. 

 Da Modstanden i Tilledningerne kun var ca. Him» Del af Modstanden, som en 0,02 

 normal Kaliumkloridopløsning besad i Karret, har jeg undladt at tage Hensyn til 

 den ved Forsøgenes Beregning (og naturligvis saa ogsaa ved Kapacitetens Beregning). 

 Elektroderne var platinerede efter Lummer og Kurlbaum, men kun svagt (Strømmen 

 fra en Akkumulator sendtes gennem Karret i ca. 12 Minutter, og dens Retning blev 

 skiftet om hvert andet Minut). Lydminimumet i Telefonen vilde være bleven lidt 

 skarpere, hvis Elektroderne havde været stærkere platinerede. Men det gjaldt for 

 mig om at gøre den Fejl, der hidrører fra Okklusionen til P latin sort '), saa 

 lille som muligt; og jo svagere Platineringen er, desto mindre bliver denne Fejl. 

 Modstandskarrets Vædskeindhold gjordes ogsaa større end ellers nødvendigt for at 

 formindske denne Fejl. At Okklusionen ved de følgende Forsøg med Kromiklorid 

 kun spillede en ringe Rolle, kan ses af følgende. I det vel udvadskede, tørrede og 

 med ren Luft fyldte Kar fyldtes en 0,01 molær gammel Kromikloridopløsning, hvis 



') Kohlhausch: Wied. Ann. 20, 220 (ISS,")) og Kellneh: Inaug. Diss. Franlifurt a. M. (1895). 



