92 



3. Diskussion. 



Der er i den Maade, hvoipaa disse Forsøg er anstillet, en vis Ubestemthed, 

 som man ikke maa undlade at tage i Betragtning. Til hvilken Temperatur svarer 

 den Ligevægt, som man iagttager ved Hjælp af Farven af den afkølede Opløsning? 

 Som det blev vist i forrige Afsnit, forskydes Ligevægten ved højere Temperatur 

 henimod det grønne Klorid. Faar nu Kromikloridet under Afkølingen og ved Hen- 

 stand til næste Dag Tid til at naa Ligevægten, der svarer til almindelig Temperatur? 

 For alle Saltenes Vedkommende mener jeg, at de iagttagne Farver svarer til Lige- 

 vægten omtrent ved almindelig Temperatur eller i hvert Fald ved omtrent samme 

 Temperatur, fordi Kromikloridets Reaktionshastighed, som ikke forandres videre, 

 fordi der opløses andre Salte i Opløsningen (S. 63), er tilstrækkelig stor hertil 

 (S. 69). Derimod foregaar Kromikloridets Omsætninger .saa langsomt i Saltsyre- 

 opløsninger, at det er sikkert, at de iagttagne Farver svarer til Ligevægten ved 

 højere Temperaturer. Jeg antager, at dette Forhold for en stor Del er Aarsagen til, 

 at Saltsyreopløsningerne har forskudt Ligevægten langt stærkere henimod grønt 

 Kromiklorid end nogen af Saltene. 



Man behøver ikke at være bange for, at der ved den øjeblikkelige Ophedning 

 til Kogning skal være dannet komplekse Hydrolyseprodukter. Disse Stoffer dannes 

 altfor langsomt til, at dette kan være Tilfældet. Jeg vil i et senere Arbejde komme 

 nærmere ind herpaa. 



Det er let at se, at Recoura's Hypotese ikke slaar til, naar det gælder om at 

 forklare de undersøgte Stoffers forskellige Forhold overfor Kromiklorid. Det er 

 f. Eks. efter denne Hypotese ganske uforstaaeligt, at Kaliuniklorid virker stærkere 

 end Zinkklorid og Calciumnitrat. Thi disse Stoffer har utvivlsomt langt større Til- 

 bøjelighed til at danne Hydrater end Kaliumklorid. 



Derimod faar man tilfredsstillende Forklaringer paa Saltopløsningernes For- 

 hold, naar man baade tager Formindskelsen af Vandels virksomme Masse og For- 

 øgelsen af Klorionernes Koncentration i Betragtning. 



Et Maal for Vandets virksomme Masse i Opløsningen (jx) har man i Fryse- 

 punktssænkningen. Der gælder Formlen (se S. 78): 



Iq^ = -f- 0,00954 • J, 



hvor ,«u er det rene flydende Vands virksomme Masse og J er Opløsningens Fryse- 

 punktssænkning. Følgende lille Tabel viser Værdierne af ' for forskellige J. 



/'o 



Værdierne for '' , Vandets virksomme Masse i Opløsningen regnet med det 

 rene Vands virksomme Masse som Enhed, gælder med Nøjagtighed kun for selve 



