13 



137 



forste sos del ill' Lign. 1, al Regningerne kan blive ydersl vidtløftige, naar der fore- 

 ligger et større Forsøgsmateriale. For det andet fremgaar af et saadant betydeligt 

 Arbejde kun en enkelt Koefficient, der vel er et nøje Udtryk for Korrelationsgraden 

 mellem de to Fænomener, men derimod slet ikke udsiger noget om Funktionens 

 matematiske Form. Værst er det dog, at Lign. 1 kun giver et rigtigt Resultat, naar 

 de maalle Fænomener er ligefrem eller omvendt proportionale; i andre Tilfælde 

 kan den derimod slaa fuldstændig fejl, skønt en meget simpel Lovmæssighed øjen- 

 synligt er til Stede. Dette træder meget tydeligt frem i et af Spearman udført Ek- 

 sempel, hvorpaa vi vil gaa lidt nærmere ind. 



„Suppose that it was desired to correlate acuteness of sight with that of 

 hearing, and that for this purpose five persons were tested as to the greatest di- 



13 

 12 

 11 

 10 



A "\~~ 



13 



12 



11 



10 





Æ C 



Fig. 2 a. 



"D 



G 7 8 9 10 11 12 13 14 

 Fig. 2 b. 



stance at which they could read and hear a standard alphabet and sound respec- 

 tively. Suppose the result to be: 



then we get r = 0, and there, thus, is no correspondence, direct or inverse" '). 



Mærkeligt nok synes det slet ikke at være faldet Spearman ind, at dette Ek- 

 sempel, for hvilket han til Forklaring af Metoden anfører de enkelte Regninger, 

 samtidig ogsaa godtgør dens Utilstrækkelighed. Vi behøver kun grafisk at frem- 

 stille Resultatet af Maalingerne for straks at se dette. Afsætter man Forsøgsper- 

 sonerne som æquidistante Punkter paa Abscisseaksen og de maalte Størrelser som 

 Ordinater, saa faar man de to Kurver i Fig. 2 a, der viser et ganske enkelt Forhold 

 mellem de paagældende Fænomener. Endnu tydeligere træder dette frem, naar 

 man uden at tage Hensyn til Forsøgspersonerne f. Eks. fremstiller Hørelsens Fin- 



') Si'f.arman: Measurement of association. Anicr. .louin. of Psych. Vol.1,'), p 77. 



