186 62 



Særlig for Sammenligningen ;U' sueeessive og kun i Inlensitel l'orskellige For- 

 nemmelser spiller Fornemmelsens Indhold sandsynligvis Hovedrollen, fordi den 

 først optrædende Fornemmelse slet ikke længere besidder sin særlige Intensitet, 

 naar den følgende Fornemmelse, der skal sammenlignes dermed, indtræder. Holder 

 man i dette Tilfælde sin Opmærksomhed rettet paa den første Fornemmelse, saa 

 bestaar der, efter at den er ophørt, en Tilstand, der vel kun kan beskrives som en 

 yderst levende Forestilling, en Erindring om Fornemmelsen. Indtræder nu den 

 anden Fornemmelse, saa vil enten den givne Tilstand vedvare uden væsentlig For- 

 andring, kun meget mere levende — og da kalder man de to Fornemmelser ens 

 — eller man føler, ofte næsten med et Chok, en Forandring af TiLstanden, og man 

 kalder da de to Fornemmelser forskellige. Disse Tilstandsændringer, der alt efter 

 Omstændighederne optræder mere eller mindre bestemt, er næslen altid følelses- 

 betonede; den bestemte Vedvaren eller Forandring af den først givne Tilstand kan 

 være sta'rkl lystbetonet, medens Ubestemthed i Tilstandsændring stedse er ulyst- 

 betonet. Hvad man oplever ved bevidst „Sammenligning" af enkelte Fornemmel- 

 ser, er kun disse emotionelt farvede Tilstandsændringer tillige med den hele Til- 

 stands sproglige Benævnelse, der uundgaaelig indfinder sig. 



Man kan imidlertid ogsaa, naar den første Fornemmelse er indtraadt, straks 

 vende sin Opmærksomhed mod den sidst indtrædende. Da forsvinder Forestillingen 

 om den første forholdsvis hurtigt, og da de to Tilstande ikke mødes i Bevidstheden, 

 bliver Dommen subjektivt og objektivt mere usikker, hvad der giver sig til Kende 

 derved, at Skelnedygtigheden bliver ringere. Fejlspredningen større. Da der i dette 

 Tilfælde ikke kan være Tale om nogen bevidst Sammenligning af to Tilstande, kan 

 man være tilbøjelig til at antage en „absolut" Dom. Men en saadan finder faktisk 

 ikke Sted, idet Bedømmelsen af den sidst indtra^dende Fornemmelse erfaringsmæs- 

 sig stedse er afhængig af den første'); „Sammenligningen" beror altsaa i dette Til- 

 fælde paa en fuldstændig ubevidst Proces. En vis Øvelse er sandsynligvis nødven- 

 dig, for at en ubevidst Sammenligning overhovedet kan komme i Stand. Undertiden 

 forekommer det nemlig, at uøvede Personer erklærer sig ude af Stand til at skelne 

 mellem to successive Pirringer, selv om Intensitetsforskellen er overordentlig 

 stor. Man behøver da kun at instruere dem om udelukkende at henvende Op- 

 mærksomheden paa den først indtrædende Fornemmelse; da forandres Forholdet 

 pludselig. Dommen bliver sikrere og Skelnedygtigheden ikke synderlig ringere end 

 for de fleste andre Personers Vedkommende. 



Analysen af de enkle Fornemmelsers Sammenligning viser altsaa, at denne 

 Proces ligesaa vel kan forløbe ubevidst som bevidst; men selv naar man er sig 

 den bevidst, iagttager man intet andet end en hyppig emotionelt farvet Vedvaren 



hævet Fornemmelsernes Indhold som den eneste mulige Forklaring af den Kendsgerning, at vi er i 

 Stand til at sammenligne successive Fornemmelser med Hensyn til deres Intensitet (sml. især Anf. St. 

 S. 54 — 55J. Münsterbergs Mening, at Indholdet udelukkende hidrører fra Muskelspændinger, holder utvivl- 

 somt ikke Stik. 



') Lehmann: Beitrage zur Psychodynamik der Gewichtempfindungen. Archiv f. Psychol. Hd. 6. 

 S. 460-462. 



