214 12 



og opsamlet næsten tien Iheoretisk mulige Iltmængde. Men uagtet han kjendte 

 Mayow's Bog og citerer den i det mindste to Steder, falder det ham ikke ind, at 

 den store Mængde Luft, han saaledes havde faaet af Salpeter, mulig kunde være 

 selve Mayow's Spiritus nitro-aereus og derfor forskjellig fra almindelig Luft. Tvert- 

 imod forkastede han den Antagelse, at Luften skulde indeholde en egen „vivifying 

 spirit of air" (Spiritus vitalis), der forbrugtes ved Forbrænding og Aandedrag, og 

 mente, at disse Processer kun formindskede Luftens Elasticitet ^). 



Den første, som erkjendte den ved Ophedning af Salpeter udviklede Luftarts 

 eminent ildnærende Egenskaber, var Scheele. Vistnok udkom hans „Chemische 

 Abhandlung von der Luft und dem Feuer", hvori han først offentliggjorde sin 

 Opdagelse af Ilten og dens Betydning, ved Forsømmelighed af hans Forlægger, 

 SvEDEKUS, først i August 1777 -), men Bogen var allerede færdig til Trykning fra 

 Slutningen af 1775, hvad baade Bergman bemærker i sin Fortale dertil-'), og hvad 

 direkte bevises ved et Brev af 22. Dec. 1775 fra Scheele til J. G. Gahn '). Den 

 forelaa altsaa fuldendt samtidig med Phiestley's Experiments and Observations 

 Vol. II, hvori denne offentliggjør sin Opdagelse af Ilten. Thi Dedikationen af dette 

 Bind er dateret: Nov. 1775, og det sidste Appendix deri: 29. Nov. 1775. Men af 

 Scheeles Laborato rieoptegnelser, som Nordenskiöld har fremdraget og for 

 en stor Del gjengivet, fremgaaer med Sikkerhed, at han har fremstillet Ilten og 

 erkjendt den som en særegen Luftart allerede før 16. Nov. 1772 "')• Scheele be- 

 tegner den i sine Optegnelser: (Sl^és eller AØiu, hvilket efter den Tids Tegnsprog 

 maa gjengives ved Vit riol luft. Efter Nohdensiuölds Formodning'') kaldte han den 

 saaledes, enten fordi fældet Svovljern ved at optage Ilt omdannes til Jernvitriol, 

 eller fordi han havde faaet den af Brunsten og Vitriololie. Det første forekommer 

 mig mindre sandsynligt: Scheele var næppe dengang klar over Iltens almindelige 

 Betydning. Derimod er Nordenskiölds anden Formodning vistnok rigtig. Ganske 

 vist findes denne Fremgangsmaade til Fremstilling af Ilt ikke i de offentliggjorte 

 Laboratorieoptegnelser og heller ikke i Afhandlingen om Brunsten, som netop 

 skriver sig fra disse Aar'), men jeg skal dog gjøre opmærksom paa, at det i „Ueber 

 Luft und Feuer" i § 3P) hedder, at han „bereits seit einigen Jahren" har lagt 

 Mærke til, at naar man ophedede Brunsten med Vitriololie i en aaben Digel og 

 Kulstøv ved Lufttrækket blev ført hen over Diglen, saa tændtes de fine Kuldele øje- 

 blikkelig med stor Glands. I umiddelbar Fortsættelse heraf beskriver han nu, 



') Veget. Stat. Ed. 1731, 1. 250, 258, 275. 



=) Nordenskiöld, S. 199. 



') Scheele' .s "Werke, lulg. af Hermbstadt, 1, 26. 



•*) Nordenskiöld, S. 168. 



■•) Ib. S. 466 Anm. Begge de her under 2:0 nævnte Opdagelser (og ikke blot den sidste, som 

 Nordenskiöld mener) meddeltes Gahn i Brev af 16. Nov. 1772. Se Nord. S. 102 og 104. 



«) Nord. S. 458, Note. 



') Forsogene til den fuldendtes efter et Brev til Gahn (Nordensk. S. 95) i Slutningen af 1771 eller 

 Begyndelsen af 1772. 



«) Werke 1, 95. 



