13 215 



hvoriecles III kan fremstilles paa denne Maade, og del er den l'ørslc aC de mange 

 Methoder, han nævner. Naar man nu erindrer, at Scheele af Saltsj're og Brun- 

 sien fik Chlor, som han kaldte detlogisticeret Saltsyre, vilde det være naturligt nok 

 al kalde den Luft, han fik af Vitriololie og Brunsten, og hvori Kul brændte med 

 stor Glands, dellogisticeret Vitriololie eller, for ikke at foregribe noget, VitrioUufl. 

 Dog maa han snart være kommen bort fra denne Opfattelse, thi i Afhandlingen 

 om Brunsten, beviser han udtrjivkelig i § 1"^), at Brunsten, naar den opløses i 

 Vilriololie, ikke kan have faaet del dertil nødvendige Flogiston fra Vitriololien. 

 Den maa have faaet det fra Varmen, ganske i Overensstemmelse med den Ansku- 

 else, han senere udvikler i „Ueber Luft und Feuer", at Varmen bestaaer af Flogi- 

 ston og Ilt. Men denne anden Bestanddel af Varmen nævnes slet ikke i Afhand- 

 lingen om Brunsten: den skulde aabenbart gjenimes til „Ueber Luft und Feuer'-. 



Det Sted i Scheeles Laboratorieoptegnelser fra 1771 — 72, som omhandler 

 Iltens Fremstilling ved Glødning af Salpeter, lyder i sin Sammenhæng saaledes-'): 



„Als magnesia alba mit Spiritu nilri saturirt und destillirt wurde, ging auf 

 die Letzte das acidum nilri von der magn. alba in eine mit mixt, calcis vivæ ange- 

 feuchtete Blase, und eine gute Quantitet Luft, welche der Vitriolluft in allem gleich 

 war. Das Feuer brannte sehr schön in selbiger. Und eben so ging es, als zwei 

 Drachmen Salpeter in einer Retorte und Blase destillirt wurden, denn so lange 

 das nilrum nicht recht glühte, ging nichts, als aber die Hitze vermehrt wurde, kam 

 er in Kochen, und eine reine Vitriolluft ging über, ohne acido nilri oder aere fixo". 



Scheele bar allsaa, som Nordenskiöld-') fremhæver, allerede 1771 — 72 isoleret 

 Ilten og fundet, at den livlig nærede Forbrændingen. Naar N. tilføjer, al han 

 vidste, at den var uden Lugt og Smag, og at den indgik som en Bestanddel af at- 

 mosfærisk Luft, saa er delle vel megel troligt, eftersom Scheele allerede dengang 

 vidste, al Kobberforilleammoniak absorberede omirent ' :-. af atmosfærisk Luft, at 

 Resien ikke mere kunde underholde Forbrændingen^), og tillige al andre plilogisli- 

 cerende Midler (Aandedraget-'), Linolie''), friskt Blod'), virkede paa lignende Maade; 

 men at disse Forhold skyldles en Absorption af Luftens Ilt, nævnes ikke i Labora- 

 lorieoptegnelserne. Derimod fremgaar det med Sikkerhed af disse, at Scheele 

 allerede da vidste, al Ilten kun i ringe Grad var opløselig i Vand og kunde be- 

 fries for Kulsyre og Salpetersyre med Kalkmælk; al han betragtede den som en 

 egen Luftart og derfor gav den et eget Navn, og at han allerede dengang ogsaa har 

 fremstillet den ved Ophedning af Kvægsølvlveilte, af Sølvcarbonat (samtidig med 

 Kulsyre), af Brunsten med Arsensyre og sandsynligvis ogsaa, efter hvad jeg ovenfor 

 har anført, af Brunsten og Vitriololie. 



') Werte 2, 50. 



ä) Nordensk. S. 465. 



') Nord. S. 466, Anni. 



') Ib. S. 58. 



■■•) Ib. S. 447- 49. 



«) Ib. S. 488. 



') Ib. S. 454. 



