29 231 



laboratorium i Monligny og i Overværelse af Trudaine selv. Resultaterne ofTentlig- 

 gjordes i den beromte Afbaiuiliiig „om Naturen af det Princip, som forener sig 

 med Metallerne ved deres Forkalkning, og som foroger deres Vægt". Denne Af- 

 liandling læste Lavoisieiî i Académie des Sciences 26. April 1775, og den blev Irykl 

 i Majheftet af Roz. Observ. s. A. S. 429. 



Bayen liavde vel fundet den Luftart, som dannedes ved Reduktion af Kvæg- 

 solvkalk med Kul, forskjellig fra den, som opstod ved simpel Ophedning af Kvæg- 

 sølvkalken, for saa vidt som den første var opløselig, den sidste uopløselig eller 

 tungt opløselig i Vand, men dette var ogsaa den eneste Egenskab, han angav ved 

 Ilten. Lavoisier giver derimod forst det virkelige experimentelle Revis for, at de 

 to Luftarter ere totalt forskjellige, idel han gjentager Raven's Forsøg, men med den 

 udmærkede Nøjagtighed, som karakteriserer alle Lavoisier's Arbejder. Ophednin- 

 gen foretoges i ganske smaa Retorler med meget lang smal Hals, og I>uftarterne 

 opsamledes over Vand. ï^or Kulsyrens Vedkommende kunde Rumfanget altsaa 

 ikke angives med nogen Sikkerhed; men ved al ophede 1 once af Kvægsølvkalken 

 uden nogen Tilsætning fik han 7 gros 18 grains Kvægsølv (90,7 "/»; her. 92,6) og 

 78 pouces cubiques') Ilt (= 1548 cnv'; ber. for tor Ilt ved Normalomslændighederne 

 1585 cm-'). Den Luftart, der dannedes ved Reduktion med Kul, var opløselig i 

 Vand, som herved antog Mineralvandenes Egenskaber; den kunde ikke underholde 

 hverken Forbrænding eller Aandedrag: den fældede Kalk vand; den forbandt sig 

 med største Lethed med Alkalier og berøvede dem deres kausliske Egenskaber. 

 Det var altsaa den samme, som dannes ved Reduktion af alle Melalkalke med 

 Kul, hvoraf man med Sikkerhed kunde skilte, al Mercur. præc. per se var en 

 virkelig Metalkalk, „comme l'ont déjà avancé quelques Auteurs" — delte er den 

 eneste Allusion til Raven, som findes i Afhandlingen! Den Luftart, som dannedes 

 ved simpel Ophedning af Kvægsølvkalken, var derimod uopløselig i Vand; den 

 fældede ikke Kalkvand; den forenede sig ikke med Alkalier og berøvede dem ikke 

 deres kausliske Egenskaber; den kunde paany forkalke Metaller, som ophededes 

 deri; dens Rumfang formindskedes ligesom almindelig Lufts ved Tilsætning af Va 

 Rf. Kvælstoftveilte; den underholdt baade Aandedrag og Forbrænding bedre end 

 almindelig Luft, saa at et Lys brændte deri med større Flamme og sfa>rkere Lys. 

 Af Forsøgene drager Lavoisier den Slutning, at den Luft, som forener sig med Me- 

 tallerne ved deres Forkalkning, og som forøger deres Vægt, ikke er noget andet 

 end den reneste Del af selve den Luft, som omgiver os, og som vi indaande. I 

 denne Afhandling tager L. tydeligt nok Afstand fra Flogistonlheorien ved Udtryk 

 som følgende: et Stof, som indeholder „det, som man kalder Flogislon" eller „Flo- 

 giston for at betjene mig af det traditionelle Udtryk". Men det fremgaaer ligeledes 

 af mange Udtryk, saa underligt del end kan synes efter hans Udtalelser i Opus- 

 cules phys. et chim. (sml. ovenfor S. 222— 223), al hans Standpunkt nu, i April 1775, 

 er dette, at del er atmosfærisk Luft som Helhed, men i den renest mulige Tilstand, 

 der virker ved Forkalkning, Forbrænding og Aandedrag. Delte viser sig ikke 



') Kn gammel fransli Kubiktommc == 19,84 cm'. 



