o 



33 235 



tveilte'), som ikke forener sig med Alkalier, og som afgiver Flogiston til Luften 

 og derved farves rød. Med mindre Flogiston giver Salpetersyre Salpetersyrling, 

 som forener sig med Alkalier til virkelige Salte, hvoraf den dog uddrives allerede 

 af Plantesyrer. Denne Luftart giver med Vand efter Omstændighederne en blaa, 

 grøn eller gul Opløsning. Med endnu mindre Flogiston danner Salpetersyre en 

 mørkerod Luftart, og i den er Flogiston saa stærkt bundet, at end ikke Luften for- 

 maaer at forene sig med det. Ved Destillation af rød Salpetersyre gaaer i Begyn- 

 delsen rød Syre over, derpaa bliver Destillatet farveløst og indeholder nu efter 

 Scheele ren Salpetersyre, men tilsidst, ved stærkere Varme, fyldes baade Retort og 

 Forlag med mørkerøde Dampe, og i disse brænder et Lys med langt klarere 

 Flamme end i almindelig Luft. Han opsamler disse røde Dampe i en Blære med 

 Kalkmælk, som absorberer de røde Dampe, medens ren Ilt eller, som Scheele 

 kalder den, „Feuerluft", bliver tilbage. Hvorfra kommer nu del Flogiston, der om- 

 danner den farveløse Salpetersyre til de røde Dampe, og hvorfra kommer Ilten? 

 Intet andet Stof er kommet til end Varme, som jo trænger igjennem alt, og han 

 slutter af dette Forsøg, at Varmen bestaaer af Flogiston og Ilt, og at det er den, som 

 har afgivet Flogiston til Salpetersyren, hvorved da Varmens Ilt er blevet frigjort. 

 Mangfoldige andre Forsøg stadfæstede denne Slutning. Brunsten er uopløselig i Syrer, 

 med mindre der tilsættes Flogiston, og har, efter hvad han tidligere har fundet, 

 endnu større Affinitet til Flogiston end Salpetersyre. Han opvarmer derfor Brun- 

 sten med Svovlsyre og faaer udviklet ren Ilt. Atter her dekomponeres altsaa Varmen 

 til Flogiston og Ilt. Flogiston gaaer til Brunstenen, som derfor opløses, medens Ilten 

 frigjøres. Sml. S. 215. Med Brunsten og Fosforsyre sker ganske det samme. Ved 

 Ophedning af Magniumnitral i en Retort faaes samtidig mørkerøde Dampe og Ilt. 

 Kvægsølvsalpeter forholder sig paa samme Maade ved en saa lav Temperatur, al 

 det røde Præcipitat bliver tilbage. Salpeter selv dekomponerer Varmen i dens Be- 

 standdele. Ved stærk Opvarmning i en Retort udvikles Ilt, og det tilbageblivende 

 Salt er ikke længer Salpeter; thi det flyder hen i Luften, og selv vegetabilske Syrer 

 uddriver flogisticeret Salpetersyre deraf. At Sølv og Kvægsølv afgive deres Flogi- 

 ston til Salpetersyre, at Guld forholder sig paa samme Maade overfor Kongevand, 

 er bekjendl nok. Men ellers holde de a'dle Metaller deres Flogiston saa stærkt 

 bundet, al de ikke kunne forkalkes ved Ophedning i Luften. Deres Kalke have 

 altsaa en overordentlig stærk Affinitet til Flogiston, og det er derfor forstaaeligt, 

 dels, at disse Metallers Kalke, men ikke de uædle Metallers, kunne sønderdele 

 Varmen i dens Bestanddele, dels, al de ædle Melaller ikke kunne forkalkes ved Op- 

 hedning i Luften, thi dersom der gaaer noget Flogiston bort, erstattes det strax 

 igjen ved at Varmen dekomponeres. I Overensstemmelse hermed finder han, at Sølv- 

 kalk, (ogsaa Sølvkarbonat) Guldkalk og Kvægsølvkalk ved Ophedning forene sig med 

 Varmens Flogiston til Metaller og frigjøre dens Ilt. Arseniksyre forholder sig paa lig- 

 nende Maade: den optager Flogiston af Varmen, danner hvid Arsenik og frigjor Ilt. 



') At Priestley havde forbundet denne Forbindelse med endnu mere Flogiston til det, vi kalde 

 Kvælstofforilte, nævner han ikke. 



D. K. D. Viiieiisk.Selsk. Skr., 7 Hække, nutuividensk. og mathem. Afd. IV. 3. 31 



