236 34 



Han blander nu 3 Rf. af den ved ovennævnte Iltningsprocesser tilbageblivende 

 „verdorbene Luft" med 1 Rf. Ilt og faaer saaledes en Blanding, der i et og alt 

 viser samme Forhold som atmosfærisk Luft. At det er Ilten, som forsvinder ved 

 de flogistonholdige Substantsers Virkning paa Luften, enten herved fremkaldes Ild- 

 fænomener eller ej, godlgjør han med mange simple, men slaaende Forsøg. Naar 

 et Glas, fyldt med ren Ilt, stilles omvendt i en Opløsning af Svovllever, stiger denne 

 og fylder i Løbet af to Dage Glasset fuldstændig. P^orsøget gjentages med alminde- 

 lig Luft; af den herved tilbageblivende fordærvede Luft blandes 14 Rumfang med 

 4 Rf. Ilt; Glasset med denne Blanding stilles omvendt i en Svovleveropløsning: 

 efter 14 Dage ere de 4 Rf Ilt forsvundne. I en lukket Flaske med Ilt forbræ-ndtes 

 et Stykke Fosfor ved svag Opvarmning. Efter Afkøling kunde Proppen ikke tages 

 ud ; han trykker den derfor op i Glasset under Vand, og dette fylder næsten hele 

 Flasken. Gjentages Forsøget med ^/;i Rumfang fordærvet Luft og '/s Rf. Ilt, fylder 

 Vandet kun Iltens Rumfang. Lignende Forsøg, hvorved han lod Brint, Kul eller 

 Svovl brænde i Ilt, viste ham ligeledes dennes stærkt ildnærende Virkning. 



Der kunde efter alt dette ingen Tvivl være om, at almindelig Luft bestaaer af 

 omtrent 1 Rumfang Ilt og 3 — 4 Rumfang fordærvet Luft. Da han nu, som ovenfor 

 anført, havde fundet, at den sidste er noget lettere end almindelig Luft, sluttede 

 han, at Ilten maatte være noget tungere end denne, og fandt i Virkeligheden, at 20 

 svenske Unzemaal Ilt vejede næsten 2 Gran (= 0,123 g.) mere end samme Rumfang 

 Luft (beregnet for de tørre Luftarter ved Normalomstændighederne 0,080 g. ^). 



At der ogsaa i de Forsøg, hvori Ilten forsvinder uden Ildfænoraener, dannes 

 Varme, som kan paavises ved Thermometret, godtgjør han ved sindrige Variationer 

 af Forsøgene og finder naturligvis herved sin Theori om Varmens Natur bestyrket. 

 Men det store og mærkelige Afsnit af Bogen, som omhandler Varme og Lys, og 

 hvori han i mange Retninger viser sig forud for sin Tid, har i denne Sammen- 

 hæng mindre Interesse. 



Af Scheele's Forsøg over Luftens og Iltens Betydning for Aandedraget skal 

 jeg kun anføre, al han lader Fluer og Bier leve i Glas med Luft og med ren Ilt 

 og finder, at i første Tilfælde omtrent ^U af Luften, i sidste næsten al Ilten erstat- 

 tes af Kulsyre. Han påaviser, at Vand har den Egenskab at skille den atmosfæ- 

 riske Luft i dens Bestanddele, idet udkogt og afkølet Vand absorberer Ilt, men 

 næppe Kvælstof. Han prøver Beskaffenheden af den absorberede Luft ved paa en 

 yder.st simpel Maade at udkoge den af Vandet og finder, at et Lys brænder klarere 

 deri end i almindelig Luft. Han slutter heraf, at den i Vandel opløste Ilt maa 

 være lige saa nødvendig for Vanddyrene som Luftens Ilt for andre Dyr, og finder 

 sin Slutnings Rigtighed stadfæstet ved Forsøg med Blodigler. 



Luftens Betydning ved Forkalkningen af Metaller skildrer han i det mærke- 

 lige Afsnit (§95), som har til Overskrift: „Die Hitze ist ein Bestandlheil unterschied- 

 licher Körper". Han mener i det foregaaende at have bevist, at Varme er en For- 

 bindelse af F'logislon og Ilt, og betragler nu her Varmen som en Syre i den Forsland, 



') 1 svensk Unze = 29,69 g. = 480 Gran. Berzelius' Liirbok 3, 393 f. Stockholm, 1818. 



