35 237 



hvori Lavoisier senere biiigle Ordet, ^Ilsaa som en Flogistonsyre ad niodniu Svovl- 

 syre, Kulsyre. Han mener, al Varmen, opfallel paa denne Maade, forener sig med 

 de rene Alkalier, Jordarter, Metalkalke til virkelige Salte, og al lierpaa VægU'or- 

 øgelsen beroer, naar el Metal gaaer over til Kalk. Scheele's rene Metalkalke er 

 derfor noget ganske andet end Stahl's. Disse, de almindelige Metalkalke, ere 

 efter Scheele Forbindelser af de rene Kalke med Flogistonsyre. De rene Kalke, 

 hvis Forbindelser med Flogiston ere selve Metallerne, kjendes ikke: „ich sage nicht 

 zu viel, dass noch niemand eine reine Erde, ein reines Alkali gesehen"'). Betegnes 

 den rene Melalkalk ved Mk, Flogiston ved Fg, Ilt ved O, saa kan hans Mening om 

 Metallernes Kalcinalion udtrykkes i følgende Ligning: 



Mk,£g + O + Fg,^ = Mk^FgO + Fg^ 



Melal III Varme Almindelig Varme. 



Metalkalk 



Saaledes lyde hans egne Ord: „Enten have nu Metallerne under Kalcinalionen 

 ved Hjælp af deres Flogiston tiltrukket Ilt og dannet Varme, eller de have afgivet 

 deres Flogiston til Luftens Ilt og tiltrukket Varme af Ilden : nok er del, disse 

 Kalke indeholde Ilt, som maa være Grunden til deres Vægtforøgelse"-). Da Metal- 

 kalkene, som de virkelig foreligge, saaledes ere en Slags Salte af den svage Syre 

 Varme, maa de udvikle Varme, saasnart de forene sig med et andet Slof, hvortil 

 de have stærkere Affinitet. Alle Slags Syrer, selv Kulsyre, og underliden allerede 

 Vand kunne fremkalde en saadan Sønderdeling, eftersom Varmen er mere eller 

 mindre stærkt bunden. Tager man neutrale Salte af den Slags, som ved simpel 

 Ophedning afgive deres Syre, f. Ex. Salpelersyresalte af Baryt, Kalk, Metalkalke, 

 eller Salte som Kalkspat, Magnesia alba og opheder dem til fuld Glødning el Par 

 Timer, saa har man en Række Kalke, som i Sieden for Salpetersyre eller Kulsyre 

 indeholde Varme. Nogle indeholde mere, andre mindre, og derefter ere deres Egen- 

 skaber forskjellige, ligesom flere Jordarters kulsure Salte ere forskjellige, eftersom 

 de indeholde mere eller mindre Kulsyre. De, som indeholde mest Varme, afgive 

 Varme allerede med Vand, f. Ex. Kalk og Baryt, og ere desuden opløselige i Vand, 

 noget som er karakteristisk for mange sure Salte af svagere Syrer f. Ex. Fosforsyre, 

 Arsensyre. Flussyre, Kulsyre. Sætles Syrer til de glødede Metalkalke, saa opløses de 

 under stor Varmeudvikling, fordi Syrerne uddrive Varmen af dennes neutrale Salle. 



Ovenstaaende almindelige Ligning gjælder naturligvis ogsaa for den rode 

 Kvægsolvkalk, skjønt han for „Mercurius præcipitatus per se" synes mest lilboje- 

 lig til at antage den simpleste Opfattelsesmaade: 



Mk, Fg + O = Mk, Fg O = Mk, Fg + O. 



Kvægsalv 



„Det er noget ejendommeligt", siger han"), „at Ilten, som forst ved en lang- 

 som Kalcinalion berøver Kvægsølvet dets Flogiston, igjen afgiver dette til Kalken 



') Ueb. Luft u. F. § 95 (Werke 1, 229). 



-) Ih. (Werke 1, 226). 



') Ueb. Luft u. F. § 80 (Werke 1, 179). 



31* 



