238 36 



ved Glødhede; men vi have flere saadaune Tjlfælde, hvor Temperaturen paa samme 

 Maade forandrer Stoffernes Affinitet". 



Scheele's Theori var altsaa, i Modsætning til den gamle Flogistontheori, i 

 Stand til at forklare Metallernes Vægtforøgelse ved Forkalliningen og ligeledes, at 

 de kun delvis forkalkedes i et begrændset Rumfang Luft, „thi kun saa meget Ilt, 

 som findes under Klokken, kan forene sig med Flogiston" '). 



Der vilde ikke have været noget i Vejen for, at han ogsaa kunde have an- 

 vendt sin Theori paa Syrerne, at han f. Ex. kunde have betragtet Fosfor som en 

 Forbindelse af en radikal Fosforsyre med Flogiston og den ved Forbrænding af 

 Fosfor dannede Fosforsyre som en Forbindelse af den radikale med Varme. Ad- 

 skilligt tyder paa, at noget saadant har foresvævet ham, saaledes, naar han finder 

 det „sandsynligt, at alle Syrer have deres Oprindelse fra Ilt"^), naar han frem- 

 hæver, at alle Syrer have Tilbøjelighed til at optage Varme i stor Mængde^), og 

 naar han erindrer om, hvor vanskeligt det er at faa en Syre eller en Jordart i 

 virkelig ren Tilstand '). Men at han ikke har været sig denne Konsekvents af sin 

 Theori fuldt bevidst, ses af, at da Lavoisier'') just angriber den paa dette Punkt 

 og viser, at Fosforsyren netop vejer saa meget mere end Fosforet som Vægten af 

 den forsvundne Ilt, saa indrømmer Scheele '') strax, at det aldrig var faldet ham 

 ind, at Fosforsyren kunde veje mere end Fosforet, fordi der var gaaet saa megen 

 Varme bort. Alligevel frembyder Scheele's Opfattelse af Metalkalkenes Natur en 

 ikke ringe historisk Interesse. Thi det var den, der senere, da man identificerede Flogi- 

 ston med Brint, og da det havde vist sig, at Flogiston i denne Betydning forbandt 

 sig med Ilt, ikke til Varme, men til Vand, blev gjort gjældende, især af Cavendish'). 

 Selv i Begyndelsen af 19. Aarh. have Davy"), Dübeheiner'') og van Mons'") ment, 

 at en saadan Opfattelse, hvorefter de brændbare Sjofler bestod af ubekjendte Grund- 

 bestanddele og Brint, og Ilterne af de samme Grundbestanddele og Vand, ingen- 

 lunde var udelukket. Ogsaa Ør.sted har sikkert delt denne Anskuelse. I sin aand- 

 fulde Bog: „Ansicht der chemischen Naturgesetze" ") baserer han den kemiske Proces 

 paa, at Stoffer med overvejende „Brændkraft" og Stoffer med overvejende „Tænd- 

 kraft" paavirke hinanden ; han betegner Metallernes Sønderdeling og Sammensæt- 

 ning som Kemiens Hovedproblem; han fremhæver, at Metallerne ligne hinanden 

 saa meget, og at deres Egenskaber i saa mange Nuancer gaa over i hinanden, at 

 de sikkert maa være analogt sammensatte, og da rimeligvis analogt med det nylig 



1) Ueb. L. u. F. § 66 (Vi^erke 1. 142). 



2) Ib. § 93 (Werke 1, 211). 

 'j Ib. .§ 95 (Werke 1, 227). 

 «) Ib. § 95 (Werke 1, 229). 



■'•) Hist. de I'Acad. 1781, 396 (publiceret 1784). 



") Chell's Chem. Ann. 1785, 1, 230. 



') Phil. Trans. 1784, 143 ff. 



') Ib. 1810 (Works, Ed. 1840, 6, 275). 



») ScHWEiGG. Journ. 5, 364 (1812). 



'") I hans franske Oversættelse af Davy's Chem. Philosophy. Paris 1813—1816. 

 ") Berlin, 1812; især S. 114 og 289. 



