244 42 



paavislc, at denne Luftart var Ilt. Han shillede heraf ligesom ved Salpetersyre, at 

 da der kun er anvendt Svovlsyre og Kvægsølv, og da delte sidste gjenvindes ufor- 

 andret, niaa Svovlsyre bestaa af Ilt og Svovlsyrling, og da man vidste, at denne 

 dannes ved Forbrænding af Svovl i Ilt, maa den indeholde mindre Ilt end Svovl- 

 syre. Det er klart, at man ved at anvende Priestley's ovenanførte Ræsonnement, 

 her vilde kunne slutte, at Ilten indeholdt Svovlsyre. 



Section V af Priestley's Exp. a. Observ. 3. Bd. har en særegen Interesse. Del 

 er en Afhandling, som han allerede har læst 25. Jan. 1776 i Royal Society'), og 

 som omhandler Luftens Virkning ved Aandedragel. Efter at have anført") de mange 

 Meninger, der ere udtalte om Aandedragets Retydning lige fra Hippokuates til hans 

 egen Tid, udtrykker han sin Forundring over, at mellem saa mange forskjellige 

 Anskuelser den ene rigtige ikke engang er fremkommet som en Formodning. Re- 

 spiralionen er efter Priestley en rent flogisticerende Proces, den virker j)aa Luften 

 som alle andre flogisticerende Processer, f. Ex. som den allersimplesle, Metallernes For- 

 kalkning. Den formindsker Luftens Rumfang i et bestemt Forhold og gjør den 

 uskikkel til Indaanding og Forbrænding. Priestley slutter heraf, al Lungerne ere 

 bestemte til at bortskaffe del Flogislon, som med Føden er gaael ind i Syslemel og 

 blevet ubrugeligt, og at den Luft, vi indaande, tjener som Opløsningsmiddel for 

 delte Flogislon. Biodel er en V^ædske, som er san-lig skikket til al optage Flogi- 

 slon. Dets Rolle er den, at det ved sit Kredsløb optager Legemets overllødige Flogi- 

 slon og derpaa i Lungerne afgiver det til Luften, som ved Udaandingen skafTer det 

 bort. Naar Blodet er mællel med Flogislon, er det sort; naar det har afgivet sit 

 Flogislon, er det rødt. Han finder nu ogsaa, at sort Blod bliver rødt i almindelig, 

 men især i deflogislicerel Luft. Derimod bliver del røde Blod sort i enhver Luftart, 

 der er uskikket til at indaandes, f. Ex. Kulsyre, Brint, Kvælstoftveilte og Kvælstof. 

 Han bringer sort Blod i Ilt og finder, at denne, efter 24 Timer var blevel fordærvet; 

 det var allsaa klart, at Blodet havde afgivet Flogislon. Omvendt frembragte rødl 

 Blod en Formindskelse baade i Brint og Kvælstoftveilte. Brinten vedblev vel at være 

 brændbar, men var dog efter Forsøget i Stand til at formindskes af Kvælsloflveilte. 

 Paa den anden Side tabte Kvælstoftveilte ved det røde Blods Indvirkning tildels 

 sin Evne til al reagere paa atmosfærisk Luft. Begge havde allsaa afgivet Flogislon. 

 For al imødegaa den Indvending, al Blodet i Lungerne jo ikke kommer i umiddel- 

 bar Berøring med Luften, indeslutter han sort Blod i en Blære, hænger denne op 

 i Luften og finder, al Blodet alligevel bliver rødt. Ogsaa gjennem Serum og Mælk 

 virker Luften paa Blodet, men ikke gjennem Vand. 



Den Anskuelse, Priestley let havde antydet i første Del af sil Værk, har han 

 allsaa her udviklet udførligt og støttet den med en Række værdifulde Forsøg. 

 Aandedragsfænomenerne ere her, saa vidt jeg ved, for første Gang bragte i Over- 

 ensstemmelse med Flogislonlheorien. Men det var ikke ad denne Vej, del store 

 Problem skulde løses. Mayow havde, som vi have set, anvist en anden Retning, og 



') Og som ogsaa er trykt i Phil. Trans. 06, 220. 



'-) Væsentlig efter A. v. Hali.eu. lilcmcnta pliysiologiæ, Lausannic, 1761, 3, 313—365, 



