43 245 



Rigligheden af hans Anskuelser skulde nu studfæste sig. Aaret efter al Priestley 

 havde livsl sin Afhandling i Royal Society, kuldkastede Lavoisier hele hans Theori 

 ved sit berointe Arbejde: „Experiences sur la respiration des animaux"'). Med al 

 Anerkjendelse af Priestley's Forsøg finder han hans Theori i Modsigelse med saa 

 mange Fænomener, at han foler sig berettiget til at drage den i Tvivl. Selv har 

 han arbejdet efter en anden Plan og er kommet til lige de modsatte Resultater. 



Han viser nu forst, at naar man opheder Kvægsølv i 12 Døgn i et med Kvæg- 

 sølv afspærret Rumfang atmosfærisk Luft, saa forsvinder omtrent '/g af denne, og 

 Resten er uskikket til Indaanding og Forbi-ending og paavirkes næppe af Kvælstof- 

 tveilte. Dernæst isolerer han den dannede røde Kvægsølvkalk og finder, at den 

 ved Glødning giver paa det nærmeste samme Rumfang Ilt som det, der før var 

 forsvundet. Endelig blander han denne Ilt med den Rest af Luften, som var bleven 

 tilbage efter Kvægsølvets Kalcination og faacr nu atmosfærisk Luft gjendannet med 

 alle dets Egenskaber. Det fremgaaer heraf, at Kvægsølvet ved sin Forkalkning ab- 

 sorberer Luftens respirable Bestanddel. 



Han anbringer nu en Spurv i et over Kvægsølv afspærret Rumfang Luft. 

 Efter omtrent en Time døer den. Luftens Rumfang formindskes næslen ikke. Men 

 den har alligevel næsten samme Egenskaber som den, hvori Kvægsølv var forkalket. 

 Den nærer ikke F'orbrænding eller Aandedrag og paavirkes ikke af Kvælstoftveilte. 

 Men den adskiller sig fra hin ved at fælde Kalkvand og ved, at dens Rumfang ved 

 Tilsætning af kaustisk Alkali formindskes omlr. ' «. Resten er aldeles identisk med 

 den, hvori Kvægsølv var forkalket, og ved at tilsætte Vi Rumfang Ilt faaer han 

 ogsaa her en Blanding, der er fuldstændig identisk med atmosfærisk Luft. 



Da man nu kan gjendanne almosfterisk Luft af den, der er bleven fordærvet 

 ved Aandedrag, 1) ved at berøve den sin Kulsyre 2) ved at tilsætte saa megen Ilt, 

 som den har tabt, saa maa Aandedraget nødvendig fremkalde det modsalte af disse 

 to Virkninger. Men her er lo Muligheder: enten omdannes Ilten til samme Rum- 

 fang Kulsyre ved at passere gjennem Lungerne; eller der sker en Udvexling af Ilt 

 med paa det nærmeste samme Rumfang Kulsyre. For den første Mulighed taler, 

 at, som han tidligere har vist, Kul ved Ophedning med rødt Kvægsølvilte forener 

 sig med dettes Ilt og danner Kulsyre. Men paa den anden Side ere mange iltede 

 StotTer røde, f. Ex. rød Kvægsølvkalk, Mønie, Jernrust. Var del da ikke muligt, at 

 ogsaa Blodets røde Farve hidrører fra, at det oplager Ilt? Næsten alle Priestley's 

 Forsøg synes al bevise del. Da nu tilmed sort Blod i Berøring med Ilt formindsker 

 dennes Rumfang, saa forekommer del ham i høj Grad sandsynligt, at Ilten forener 

 sig med Blodet, og at dets røde Farve skyldes denne Forbindelse. Men hvad enten 

 nu dette er Tilfældet, eller Ilten ved at passere Lungerne omdannes til Kulsyre, 

 eller — hvad han er mest tilbøjelig til at tro — begge Dele finde Sted samtidig, 

 saa kan man betragte det som bevist 1) at Respirationen kun virker paa Luftens 111, 

 medens dens anden Bestanddel er et fuldstændig passivt Medium, der træder ind i 



') Læst i Académie des Sciences 3. Maj 1777; trykt i Mém. de l'Acad. for 1777 p. 185, som dog 

 først udkom 1 780 (Oeuvres 2, 1 74). 



32* 



