246 44 



og ud af Lungerne uden Forandring; 2) at et Metal kun forkalkes i et afspærret 

 Rumfang Luft, indtil den deri indeholdte Ilt er forbrugt og har forenet sig med Me- 

 lallet; 3) at Dyr ligeledes dø, naar de have optaget næslen al Ilten af et afspærret 

 Rumfang Luft og omdannet den til Kulsyre, og naar der saaledes kun er blevet 

 den irrespirable Del af Luften tilbage; 4) at denne sidste er den samme, enten den 

 er bleven tilbage ved Melallers Forkalkning eller ved Aandedraget, kun at den i 

 sidste Tilfælde maa befries fra den udaandede Kulsyre. 



Alle de viglige Sætninger, som Mayow havde opstillet, at Forbrænding, Aande- 

 drag, Metallernes Forkalkning og Syrernes Karakter beroede paa en særegen Luft- 

 art, som udgjorde en Bestanddel af Atmosfæren, vare nu beviste. Denne Luftart 

 var opdaget, og det vil være unyttigt at strides om, hvem der først opdagede den : 

 ScHKELK, Bayen, Priestley Og Lavoisier') have hver sin umistelige Del i denne Op- 

 dagelse. Men Mayow har Æren al, før nogen anden ikke lilot at have forudset 

 dens Tilværelse, men at have opfattet dens indgribende Betydning i alle de nævnte 

 Forhold, og at have betragtet den som et Grundstof. 



') Det er interessant, at uagtet Lavoisier kaldte Ilten „principe acidifiant" eller „principe oxygine", 

 fordi den efter hans Mening udgjorde en væsentlig Bestanddel af alle Syrer, tilfojcr han dog et reser- 

 verende: „si ce nest peut-être celui du sel marin". (Méni. de l'Acad. 1778; Oeuvres i, 250). 



