4 ARKIV FÖR ZOOLOGI. BAND 11. NIO 9. 



Vattendragen tyckas vara ganska artfattiga, väl beroende på, 

 att vattnet till följd af de mycket utbredda myrmarkerna är 

 ganska humussyradt. 



Längre in i landet, exempelvis vid Norrfors, är naturen 

 helt annan och vida lämpligare för molluskerna. De höga, 

 branta älfstränderna och många ravinerna komma trakten 

 att i hög grad påminna om Ångermanälfvens dal. Mollusk- 

 faunan får här också vissa likheter med dennas. Mest gif- 

 vande äro de fuktiga löf skogbevuxna ravinerna. Där an- 

 träffas Ziia, Vitrina o. dyl. mera fuktighetsälskande arter, 

 en och annan gång äfven Limax teneUus. 



Beträffande Västerbottens molluskfauna må såsom ett 

 fynd af särskild t intresse nämnas Bythinia tentaculata i Bott- 

 niska viken utanför Umeå. Denna var i Sverige förut ej 

 känd längre norrut än till Medelpad. I Finland däremot går 

 den enligt Luther (1901) upp ända till c:a 67° N. Br. och 

 förekommer utmed hela kusten till Torneå. Troligen är väl 

 detta fallet äfven i Sverige. Johansen meddelar 1904 en 

 karta öfver bland annat den dittills kända nordgränsen för 

 Bythinia tentaculata. Denna gräns följer på det hela taget 

 juliisotermen för 15°. Vid Medelpad gör den dock en krök 

 ifrån isotermen. Genom Ultervikslokalen kommer dock nord- 

 gränsen att förskjutas ett godt stycke norrut och går ganska 

 parallellt med isotermen, tills de i norra Finland plötsligt 

 sammanlöpa och skära h varandra. 



I min uppsats 1914 uttalade jag en förmodan, att Helix 

 harpa skulle finnas i nordvästra Härjedalen. Detta har ännu 

 ej visat sig äga giltighet. Däremot har det konstaterats, att 

 den förekommer relativt allmänt inom kustområdena i Väster- 

 botten och Ångermanland. Vid håfning i blåbärsris och lik- 

 nande, händer det ganska ofta, att uteslutande Helix harpa 

 anträffas, dock endast i ett fåtal exemplar åt gången. Man 

 kan därför påstå, att den är spridd öfverallt bland dylikt 

 ris (dock ej ljung) inom båda kustområdena, men förekom- 

 mer ganska sparsamt på h varje lokal. 



I samma uppsats förmodade jag äfven, att man skulle 

 kunna anträffa Planorbis- arter inom fjällområdet, något som 

 dock icke blef fallet sommaren 1913. Vid noggrannare efter- 

 forskningar visade det sig dock, att det i nästan hvarenda 

 fjällsjö finnes någon art, vanligen Panorbis gredleri. 



