WAHLGREN, DET ÖLÄNDSKA ALVARETS DJURVÄRLD. 5 



xerofila arter: Lasius niger (kringstrykande arbetare), Dicty- 

 onota trico7mis, Lycosa monticola (med äggkokong) och Pupilla 

 muscorum; dessutom träffades en täckvinge af Geotrupes 

 stercorarius. 



5. Cynanchum vincetoxicum-formation. 



Som förut nämnts (del I, sid. 4), är alvarets hällmark 

 starkt genomdragen af djupa vertikalsprickor, i hvilka jord 

 samlats och hvari en rikare växtlighet kan slå rot. På ganska 

 stora områden af södra alvaret och fläckvis äfven på Borg- 

 holms älvar utgöres vegetationen i detta nätverk af sprickor, 

 som omge de kala eller blott med ett tunt gruslager täckta 

 hällarna, af en utpräglad Cynanchum. vincetoxicum-\egQta^t\oi\, 

 i h vilken äfven ingå bl. a. Festuca ovina, Galium verum, 

 Heliantliemum oelandicum, Hieracium pilosella, Thymus ser- 

 pyllum samt rikligt med lafvar. 



Synnerligen karakteristisk för detta biosynoecium är 

 Cteniopus flavus, som där uppträder i stor mängd och nästan 

 aldrig saknas. Som exempel på dess talrikhet har redan 

 förut blifvit nämndt, att på en dylik lokal på Borgholms 

 älvar, där så godt som hvarje Cynanchum-st}é\k var besatt 

 med Cteniopus, på ett enda stånd räknades 25 individ af 

 skalbaggen. Äfven i andra biosynoecier synes C^emo2?w5 före- 

 draga denna växt. Mjöberg's yttrande (1905, sid. 11): »på 

 Öland förekommer arten i regeln ej på alvaret eller på Ascle- 

 pias», är således i dubbel måtto oriktigt. 



Utom Cteniopus träffas på Cynanchum ofta Spilostethus 

 equestris, hvarjämte på densamma inom ifrågavarande bio- 

 synoecium iakttagits *Prosopis confusa, *Brachylacon muriiius, 

 Oedemera lurida och ^Thamnotettix cruentatus. 



6. Rosa-formation i djupa sprickor. 



På ett tämligen vidsträckt område långt ute på södra 

 alvaret, midt för Vickleby och Resmo, finnas egendomliga 

 hällmarker, om hvilka bild 4, tafl. 2 (del I) af ser att ge en 

 föreställning. Som synes, äro hällarna alldeles nakna utan 

 något grustäcke och genomdragna af breda och djupa vertikal- 

 sprickor, i hvilkas botten samlat sig en rik mylla, hvars yta 

 befinner sig ofta mer än meterdjupt under hällytan, dit sol- 



