G. LUNDQVIST, NORRLÄNDSKA MOLLUSKLOKALER. 



11 



An märknings värdt är, att individen bli så kraftigt 

 utvecklade i fjälltrakterna. Odhner's uppgifter från 

 Sarek- och Torneträskområdena öfverensstämma äfven i 

 detta hänseende. Fig. 3 visar en ovanlig och egendomhg 

 form af Limncea peregra, som förekom på lokal 8. Denna 

 utgöres af en liten, med dybotten försedd fjällsjö, norrom 

 Helagsfjället. Här och hvar utmed stränderna rådde en 

 yppig vegetation af Potamogeton filijormis, äfven det ett 

 särdeles intressant fynd, då den eljes ej är anträffad där 

 i närheten. Däremot förekommer den enhgt fil. kand. 

 H. Smith fossil ej långt därifrån. Med tanke härpå 



Fig. 3. Limncea peregra, först. 2 X. 



antogs Limnaean vara en reliktform af L. stagnalis, med 

 hvars skal den ju visar stor öfverensstämmelse. En 

 undersökning af radulan (fig. 4) visade emellertid, att 

 detta ej var fallet, utan att den säkerligen är att hänföra 

 till L. peregra. Därigenom att spiran och mynningen 

 äro ganska utdragna, närmar den sig livad Westerlund 

 kallar ^ alpicola. Skalet är dock tunt och bräckligt. 

 Att utan jämförelsematerial bestämma Limncea-iormer är 

 dock ganska vanskligt, ty i allmänhet gå de utan gräns 

 öfver i hvarandra, hvarför formbegränsningen blir högst 

 subjektiv. Det förefaller också ganska onödigt att plocka 



