12 ARKIV FÖR ZOOLOGI. BAND 11. NIO 9. 



sönder arterna i en massa med latinska namn försedda 

 småformer, som sedan endast beskrifvaren kan känna 

 igen. Annat är det, om formen är så iögonenfallande 

 och distinkt, att aldrig någon tvekan kan uppstå om, 

 att man har något afvikande framför sig. 



Limncea palustris Mull. (1774). Hjd.: 1. liten fjällsjö nord- 

 väst om Östra Helagssjön. 



— — truncatula Mull. (1774). Hjd.: 1. små fjällsjöar i trakten 

 af Helagshyddan. 

 Sk:s 1. 7, br. 3,5, m:s 1. 3,5, br. 2, vindl. 5. 



Anmärknings värdt är, att denna art är så pass säll- 

 synt inom fjällområdet. Enligt Zschokke (1900) är den 

 allmän i alla bäckar i Alperna och går upp till 2610 

 m. ö. h. 



18 10 10 



Tänder ur radulan af LimncBa peregra. * Mellersta dentikeln 

 saknas ofta och gör då intryck af att vara afbruten. 



Denna art anses af Brockmeier (1898) vara endast 

 »eine Hungerform von Limncea palustris». Efter en del 

 ingående undersökningar kommer författaren till det 

 resultatet, »dass Limncea truncatula an solchen Stellen 

 zu leben pflegt, wo ungiinstjge Verhältnisse (Hitze, Kälte, 

 Trockenheit, Nahrungsmangel etc.) die Entwicklung der 

 Tiere so sehr beeinträchtigen, dass man wohl von einer 

 Hungerform reden darf». Zschokke anser detta vara 

 »sehr wahrscheinlich». 



Det förefaller emellertid säkrast att ej yttra sig ännu 

 i frågan, då den ej kan anses vara tillräckligt ingående och 

 kritiskt behandlad. Brockmeier rör sig nämligen med 

 material från lokaler inom ett alltför begränsadt område. 

 Att märka är, att individen i fjälltrakterna snarare bli 

 större än i andra trakter (jfr L. peregra). Arten an- 

 träffades för öfrigt 1913 i ån vid Handöl på en för dess 



