WAHLGREN, DET ÖLÄNDSKA ALVARETS DJURVÄRLD. 35 



sökningar öfver den lägre terrestriska djurvärldens samman- 

 sättning inom andra svenska biosynoecier äro gjorda; och 

 sådana undersökningar i angränsande länder äro äfven lätt 

 räknade. Följden är, att en dylik jämförelse, hur önskvärd 

 den än synes, måste bli högst ofullständig och i vissa fall 

 flyta ut till blotta antydningar. 



Samtliga de undersökta alvarområdena med undantag af 

 Borgholms älvar, som i väster stöter omedelbart intill ek- 

 skogen, begränsas direkt af kulturmarker, hufvudsakligen 

 åkrar, eller äro endast genom västra landborgsvallen och 

 landborgsbranten skilda från åkrar. Dessa åkermarkers jord 

 utgöres så godt som uteslutande af moränlera, d. v. s. samma 

 slags mark, som bär Ölands ännu kvarvarande rester af 

 ekskogar och löfängar, och det finns ingen anledning att 

 antaga, att icke äfven åkermarken fordom och i många fall 

 jämförelsevis sent upptagits af löfskogssamhällen. Ännu på 

 LiNNÉ's tid gick den nu skoglösa vägen nedanför landborgen 

 från Eriksöre till Resmo »genom de skiönaste Lundar man 

 någonsin sedt, som wida i skiönhet öfwergingo alla orter i 

 Swerige och täflade med alla i Europa; de bestodo af Lind, 

 Hassel och Ek, med en slätt och grön jordmohn utan stenar 

 eller mossa» (öländska resan, sid. 64). Och att äfven åkrarna 

 i alvarkanten varit skogsmark, därom vittna ännu i dag de 

 breda åkerrenarnas rika löfängsflora af buskar och örter. 



Det ligger därför nära till hands att jämföra alvarfaunan 

 med djurbeståndet i löfängarnas gläntor och utkanter och i 

 vissa fall är också likheten frapperande. Denna öfverens- 

 stämmelse visar sig naturligtvis främst i den snår- och busk- 

 rika alvarängen, men äfven om man betraktar alvarfaunan 

 såsom en helhet, är den ingående procenten löfängsarter inom 

 åtskilliga grupper mycket stor. Hit höra utom näbbmusen, 

 som möjligen är tillfällig, och ett flertal småfåglar, af hvilka 

 flera äro verkligt hemmahörande på alvaret, åtminstone 50 

 % af alvarets dipterer och ett ännu högre %-tal af dess 

 fjärilar; hit höra också de på buskar lefvande koleoptererna, 

 och beträffande ichneumonider och braconider meddelar d:r 

 Roman, att de i regel äro löfskogs- och ängsarter. 



Denna likhet med löfängsfaunan träffar således busk- 

 skiktets djurvärld och de i samma nivå flygande fjärilarna, 

 däremot sträcker den sig knappast till fältskiktens insekter. 

 Såsom exempel må nämnas, att af de 36 arter cikadarier, 



