WAHLGREN, DET ÖLÄNDSKA ALVARETS DJURVÄRLD. 37 



fullkomligt främmande arter som Brfjodema tiibercidata, Aci- 

 dalla violata, Mesotype virgafa och Selidosema plumaria. 



Ett slags biosynoecier, som till sin entomologiska sam- 

 mansättning nära öfverensstämma såväl med den torra alvar- 

 ängen som med alvarstäppen, äro de oftast af kulturen danade 

 torra ängsbackarnas biotoper. Bäst framgår detta af homopter- 

 faunan. Af de 26 cikadarier, som träffats på alvaret, åter- 

 finnas icke mindre än 18 bland de arter Sahlberg (sid. 36 

 — 37) anför såsom karakteristiska för fältbackar och torra 

 ängar eller hårdvallsängar. Af de återstående äro tre löf- 

 ängsformer (Athysanus plehejuSy Typhlocyhce rosoj och Erythro- 

 neura parvula), tre tillhöra fuktigare marker (Athysanus stria- 

 tulus, Thamnotettix cnientatus och Kelisia vittipennis) och två 

 äro för Sverige nya. 



Till samma ekologiska grupp höra äfven alvarets samtliga 

 myriapoder och oniscider, en del orthopterer, åtskilliga fjärilar 

 och tvåvingar m. fl. 



Rätt egendomligt kan det måhända tyckas, att alvarets 

 djurvärld visar ganska stor öfverensstämmelse med hafs- 

 strändernas fauna. Utom alvaret äro CuUcoides neglectus^ 

 Addalla violata och Sphiiigonotus ccendcms i Skandinavien 

 endast träffade vid hafsstranden. Den förstnämnda är af 

 Lundström funnen i gräset på hafsstrand vid Kuuströ i 

 Aboområdet. Acidalia violata förekommer på sandstranden 

 vid Åhus. SpJiingonotus träffas i Bohuslän på de kala klipp- 

 hällarna och aldrig på större afstånd från hafvet (Hansson); 

 om dess uppträdande vid Hangö har prof. Sahlberg god- 

 hetsfullt i bref meddelat mig, att den där förekommer på de 

 vidsträckta sandfälten vid hafskusten, som äro bevuxna med 

 en sparsam vegetation, hufvudsakligen bestående af Elymns 

 arenarius, 



Hufvudsakligen vid kusterna häcka annars Aegialitls 

 hiaticida och Totanus totamis och dit höra ju stundom åtskil- 

 liga andra af alvarets vadare och simfåglar, likasom Bufo 

 viridis ofta är kustdjur vid Kalmarsund. Mer eller mindre 

 utpräglade strandformer äro också Orthodadius ptihitarsis 

 (Lundström), Sclioenomyza UtorelJa (Zetterstedt), Satyrns 

 semele, Amara tihialis (»hauptsächlich an der Meereskiiste», 

 Reitter), Cliorosoma Shillingi (i Sverige förut blott känd från 



