42 ARKIV FÖR ZOOLOGI. BAND 11. N:0 1. 



fjärilar, 1 myra och 1 dermapter). Af dessa äro 18 skal- 

 baggar (bland dem HymenaUa rufipes), 1 hemipter {Spilo- 

 stefhus equestrisjt de båda fjärilarna samt Lasius favus och 

 Forfcula aiiricularia funna äfven på öländska alvarmarker. 



Man kunde tycka, att öfverensstämmelsen, särskildt i 

 betraktande af de båda öarnas läge, borde vara ännu större, 

 men dels äro Fåröal våren mycket små områden, det ena af 

 dem, »alvaret vid kyrkan», dessutom ej ens sammanhängande, 

 h varför en del af arterna möjligen kunna tänkas härstamma 

 från omgif vande biosynoecier, dels synas de af beskrif ningen 

 ha utpräglad karaktär af alvaräng; Mjöbbrg talar om deras 

 »gräsmatta» och nämner utom »talrika enbuskar» såsom 

 karaktärsväxt äfven Geranhim molle, en art, som alldeles 

 saknas på alvarstäpp. Af de för Fåröns älvar och Ölands 

 gemensamma insektarterna att döma, är också faunan en 

 typisk ängsfauna. Och någon genomgående detaljöfverens- 

 stämmelse mellan faunan å alvarängar, belägna i skilda trakter 

 och omgifna af olika biosynoecier, har man ju icke rätt att 

 vänta. Därtill kommer, att Fåröns älvar (åtminstone Broa 

 älvar; jfr Hesselman, sid. 137) äro s. k. kulturaivar, som 

 för jämförelsevis kort tid sedan varit bevuxna med tät skog. 



Anmärkningsvärdt är också, att Norsholmens älvar, som 

 enligt Mjöberg är mera slätt och enformigt än de båda andra 

 områdena, och där till och med enbuskar saknas, erbjuder 

 den största faunistiska likheten med det öländska, i det att 

 af dess 18 arter åtminstone 11, sannohkt 12, äfven träffas 

 på det senare. 



Af de båda från Fårön nämnda fjärilarna, LasiocanqHt 

 trifoUl och Coscinia striata, är särskildt den senare af intresse. 



Efter en beskrifning af det öländska alvaret fortsätter 

 Göran Wahlenberg i sina »Anmärkningar om Ölands natur» 

 sid. 315: »Detta allt erinrar oss icke litet om Afrikansk natur, 

 som på dylikt sätt försmäktar under sommaren, men blomstrar 

 under regnmånaderna,, och om de höga Afrikanska sten- 

 öknarna, som beskrif vas på ett nog liknande sätt». Om 

 också icke jämförelsepunkter mellan det öländska alvarets 

 djurvärld och de afrikanska öknarnas totalt saknas, torde 

 det dock vara af mera värde att undersöka, huruvida och 

 i hvad mån alvarfaunan visar någon likhet med de rysk- 

 asiatiska stäppernas. Witte har ju vid undersökning af våra 



