WAHLGREN, DET ÖLÄNDSKA ALVARETS DJURVÄRLD. 53 



Fieris napi f. sahellicce och ])Osteyomaculata, Li/ccena icanis i. 

 triimncta, Lythrla imrjmraria f. sordidariciy Cidaria hilineata f. 

 infuscata, Ematurga atomaria f. obsoletaria, Harpalus ceneus f. 

 melas, Coccmella quinqiiepunctata t simidatrix, Cantharis fusca 

 f. conjuncta, Dasytes plumheus i, nigrofemoralis, Isomira miirina 

 f. maura, Cteniopiis flavus f. palpalis, Hydrothassa aucta f. 

 (flahra och Galeruca circumdata v. oelandlca. 



En annan företeelse, som säkeriigen står i samband med 

 den starka belysningen och den samtidiga bristen på mörka 

 skrymslen, skuggande träd eller tät markvegetation, är den 

 starkt heliofila karaktär fjärilfaunan företer, och som knappast 

 kan vara blott skenbar, ehuru naturhgtvis de om dagen 

 dolda fjärilarna lättare undgå uppmärksamheten. Af alvarets 

 storfjärilar äro utom de egentliga dagfjärilarna, åtminstone 

 två noktuider (Tarache luctuosa och GyninospiJeia nu), samt- 

 liga geometriderna och arctiiderna samt Anthrocera filipen- 

 dtdce mer eller mindre utprägladt heliofila, och af de åter- 

 stående äro Lasiocampa trifolii, Euxoa exclamationis, Bhyacia 

 suhsequa och Thalpophila matura ej sällan i rörelse äfven om 

 dagen. I sin markerade heliofili visar alvarfaunan en in- 

 tressant likhet med fjällens alpina fjärilfauna. 



En meteorologisk faktor af direkt betydelse för alvar- 

 faunan, speciellt för de mera aerofila elementen, är vind- 

 styrkan, de ständiga och starka, af intet hejdade vindarna, 

 som svepa öfver de högtliggande alvarslätterna. I synnerhet 

 är blåsten naturligtvis besvärlig för dagfjärilarna med deras 

 stora vingytor och långsamt fladdrande flykt. Säkerligen 

 ligger här en af orsakerna till, att alvarets dagfjärilfauna är 

 så fattig, oaktadt de angränsande områdena vimla af arter, 

 för hvilka näringsväxter ingalunda saknas på alvaret. Be- 

 tecknande är också, att rhopalocerfaunan är sammansatt af 

 idel lågtflygande arter; Lyccena-Sir ter, Satyriis semele, Coeno- 

 nympha pamphilus, Hesperia malvce och Erynnis comma, medan 

 den mera högtflygande Epinephele jurtina är sällsynt, och 

 Papilio-, Pieris-, Gonopteryx-, Vanessa-, MeUtcea- och Pararge- 

 arter endast tillfälligtvis träffas på alvarområdena. 



Ä andra sidan bidraga de ständiga vindarna till, att al- 

 varfaunan nog alltjämt får tillskott, särskild t af föga ford- 

 rande dipterer, från de omgif vande biosynoecierna. Ett säkert 

 exempel på vinddrift är fyndet af en hona af Lasius fidigi- 



