WAHLGREN, DET ÖLÄNDSKA '^ ALVARETS DJURVÄRLD. 71 



lariia i Bohuslän och på flygsandsfält i Finland är förut (sid. 

 37) omnämndt. I Norge förekommer arten sparsamt och 

 lokalt i kustområdet vid Sarpsborg, Risör och Dybvaag 

 (ScHÖYEN, 1889). Raserna cyanopterus och intermedius, eller 

 endera, äro dessutom träffade vid Fontainebleau i Frankrike 

 (B. v. Wattenwyl), vid Liineburg, i Thiiringen och Vorder- 

 harz samt Pommern (Fröhlich), i Schlesien vid Glogau och 

 Niesky (Zacher), i Ostpreussen vid Neuhäusser och Rositten 

 (La Baume, 1912), i Västpreussen på halfön Hela (La Baume, 

 1911), samt i Brandenburg i närheten af Berlin och Neu 

 Ruppin (Ramme, Schirmer). Typrasen, ccerulans, går sedan 

 (enligt Kirby's katalog) genom södra Mellaneuropa och Syd- 

 europa till norra Afrika samt öfver södra Ryssland till Trans- 

 kaukasien (Burr), Transkaspien samt Väst- och Centralasien. 

 Hufvudformen förekommer ofta i rena stäpp- och ökentrakter, 

 de nordligare' raserna alltid på xerotermiska lokaler, sand- 

 marker, skogshyggen m. m. 



En något afvikande, men äfvenledes rätt anmärknings- 

 värd inomsvensk utbredning har skalbaggen Hymenalia rufipes, 

 som hos oss utom från Öland och Gottland endast är känd 

 från Blekinge. På Gottland är den blott känd från alvar- 

 mark på Fårön (Mjöberg). Såväl i Danmark som i Finland 

 och Östersjöprovinserna synes den saknas. Från norra Tysk- 

 land (Västpreussen, Brandenburg etc ) förekommer den genom 

 Mellan- och Sydeuropa, men är enligt Reitter allmännare i 

 Sydeuropa än i Tyskland. 



En jämförlig utbredning har äfven snäckan Aloglossa 

 avenacea, som utom på Öland och Gottland blott träffats på 

 Omberg och KinnekuUe. I öfriga skandinaviska länder saknas 

 den. En äldre uppgift, att den skulle vara funnen på Born- 

 holm, dementeras af Steenberg. Arten saknas vidare i 

 Nordtyskland norr om Thiiringerwald, Erzgebirge och Riesen- 

 gebirge, äfvensom i England. Den förekommer däremot från 

 Holland genom Belgien, Frankrike, Sydtyskland (Nassau, 

 Baden, Wiirtemberg, Bayern), Schweiz, Österrike-Ungern 

 (utom Böhmen), i Italien och på Balkanhalfön samt på Krim 

 och i Kaukasien (Westerlund 1871 och 1887; Clessin 1884 

 och 1887). 



Slutligen förtjänar Råna agilis nämnas, som utom Öland 

 hos oss blott är känd från Kalmartrakten (Lönnberg, 1915). 

 I Danmark är den känd från öarna, äfven Bornholm, men 



